ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 826/10069/15
касаційне провадження № К/9901/28105/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 
розглянув у письмовому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі у тексті - Інспекція, ДПІ у Печерському районі) на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.09.2015 (суддя - Данилишин В.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 (головуючий суддя: Мацедонська  В.Е., судді - Грищенко Т.М., Лічевецький І.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.  Києві про скасування податкового повідомлення - рішення від 01.09.2014 №  0000841701, 

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.  Києві, у якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 №  0000841701, яким платнику збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5  754  702,  90 грн, з яких за основним платежем - 4  603  762,  32  грн та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1  150  940,  58 грн. 

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він не отримував доходу у вигляді додаткового блага. Нарахування боржнику процентів відповідно до умов договору та їх подальше анулювання за самостійним рішенням кредитора не є доходом, який підлягає оподаткуванню на підставі абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (далі у тексті - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.09.2015 задоволено адміністративний позов повністю, скасовано податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 № 0000841701. 

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 залишено без змін постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.09.2015, з підстав, окрім уже досліджених судом першої інстанції, недотримання відповідачем умов та порядку прийняття контролюючих органом рішень про проведення документальних позапланових невиїзних перевірок відповідно до вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України, що призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої для платника.

Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС у м.  Києві подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені постанову суду першої та ухвалу апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 . 

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в порушення підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 167 ПК України за результатами позапланової невиїзної перевірки фізичної  особи - платника податків ОСОБА_1 встановлено заниження оподатковуваного доходу отриманого, у вигляді додаткового блага (анулювання банком частини боргу) у розмірі 27  083  653, 69 грн та, керуючись вимогами пункту 167.1 статті 167 ПК України, тобто - 15%, 17%, за результатами перевірки встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб за 2013 рік у сумі 4  603  762,  32 грн. Тому, прощена сума належить до додаткового блага платника податків, яка включається до оподатковуваного доходу цього платника. 

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 08.06.2016 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від    03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Ханова Р.Ф.

Верховний Суд ухвалою від 15.02.2021 призначив справу до касаційного розгляду в письмового судовому засіданні на 19.05.2020.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, виходить з такого.

Суди попередніх інстанцій установили такі обставини.

У період з 28.07.2014 по 01.08.2014 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за наслідками якої складено акт від 05.08.2014 №1945/26-55-17-01-2416405639, у якому встановлено порушення позивачем підпункту164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 179.7 статті 179 ПК України, в результаті чого занижено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 4  603  762,  32 грн.

Контролюючий орган вважає, що внаслідок анулювання (прощення) кредитором - ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Універсал Банк» за їх самостійним рішенням заборгованості боржника - позивача в сумі 27  083  653,  69 грн за кредитними договорами позивач отримав додаткове благо у цій сумі, яке мав включити до доходу та задекларувати в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2013 рік.

На підставі акту перевірки від 05.08.2014 №1945/26-55-17-01-2416405639 винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 01.09.2014 №0000841701, яким  збільшено суму грошового зобов`язання фізичній особі - платнику податків ОСОБА_1 за платежем податок на доходи фізичних осіб на 5  754  702,  90 грн, у тому числі, за основним платежем на суму 4  603  762,  32 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 1  150  940,  58 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, дійшли висновку про те, що позивачем не отримано оподатковуваного доходу у розумінні статті 14, пункту 163.1 статті 163, пункту 164.1 статті 164, підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, статті 165 ПК України, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач направив на адресу позивача наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, однак, отримав позивач його після фактичного проведення перевірки та складання акту. З огляду на це, фактично не повідомили останнього про проведення перевірки до її початку, що свідчить про відсутність правових наслідків такої перевірки, а також недоведення відповідачем всупереч частині 2 статті 71 КАС України (у редакції, чинній на момент винесення рішення) отримання позивачем у 2013 році додаткового блага, що підлягає оподаткуванню податком на прибуток фізичних осіб.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що наказом від 16.07.2014 року №2141 призначено проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів за період з 01.01.2013 по 31.12.2013; термін перевірки визначено з 28.07.2014 по 01.08.2014.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Особливості регулювання проведення документальної невиїзної перевірки, встановлені статтею 79 ПК України, не виключають необхідності дотримання загальних вимог до наявності підстав та порядку проведення документальних позапланових перевірок.

Як зазначено у пункті 79.1 вказаної вище статті, документальна невиїзна перевірка здійснюється, зокрема, у разі прийняття керівником органу державної податкової служби рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.

У підпункті 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, який був правовою підставою для проведення перевірки у цій справі (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), передбачено, що перевірка здійснюється за наявності такої обставини: за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про можливі порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит органу державної податкової служби протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту, тобто за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Суб`єкт господарювання має право не погодитися з рішенням про призначення перевірки і оспорити його у суді.

У такому спорі суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести обґрунтованість свого рішення з посиланням на недоліки пояснень суб`єкта господарювання та їх документальне обґрунтування.

Слід звернути увагу на те, що до підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України пізніше були внесені зміни. Його нинішня редакція свідчить, що перевірка може проводитись у випадку, коли за наслідками перевірок інших платників податків або отримання податкової інформації виявлено факти, що свідчать про порушення платником податків податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть протягом 10 робочих днів пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків податкового, валютного та іншого законодавства. Тобто, зміни були направлені на гарантування дотримання прав платників податків, звуження підстав для проведення перевірки, усунення можливості зловживання правом на перевірку.

Колегія суддів Верховного Суду вважає помилковим тлумачення відповідачем пункту 79.2 статті 79 ПК України, як такого, що не містить жодної вимоги про необхідність отримання платником податків наказу про проведення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце її проведення саме виключно до початку перевірки.

Ця норма встановлює, що документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби виключно на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду такої. Реалізація такого права за відсутності обов`язку у контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Окрім того, незважаючи на проголошену підпунктом 79.3 статті 79 ПК України необов`язковість присутності платника податків під час проведення документальних невиїзних перевірок, останній має право бути присутнім. Такий висновок узгоджується з приписами підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 ПК України.

Матеріали справи містять підтвердження того, що наказ від 16.07.2014 №2141 та повідомлення від 16.07.2014 №57/26-55-17-01-32 були направлені на адресу позивача 16.07.2014 та отримані останнім 18.08.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тобто після проведення перевірки.

Проте, відсутні докази дотримання Інспекцією пункту 79.2 статті 79 ПК України щодо надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки до проведення останньої.

Таким чином, нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

З огляду на направлення відповідачем наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки на адресу позивача, однак, отримання останнім після фактичного проведення перевірки та складення акту, тобто фактично неповідомлення останнього про проведення перевірки до її початку, що свідчить про відсутність правових наслідків такої перевірки, а також недоведення відповідачем отримання позивачем в 2013 році додаткового блага, що підлягає оподаткуванню податком на прибуток фізичних осіб, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 01.09.2014 №0000841701 є протиправним та підлягає скасуванню.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду доходить таких висновків: на підставі аналізу вказаних норм ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вимог підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 та пункту 79.2 статті 79 ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Відповідно до положень частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналізуючи судові рішення касаційний суд встановив, що судом першої інстанції не було надано належну оцінку доказам позивача щодо протиправності наказу про проведення перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , водночас суд апеляційної інстанції дослідив дані обставини та надав їм належну оцінку.

Як визначено частинами 2 та 3 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки, при вирішенні спору судом апеляційної інстанції повно, всебічно та об`єктивно надано оцінку доказам у справі та вірно застосовано норми матеріального права до встановлених у справі обставин - касаційну скаргу Інспекції залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.09.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 залишити без змін.

Таким чином, згідно із частиною 2 статті 350 КАС України не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 52, 345, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Суд -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення. 

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.09.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді | Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова