УХВАЛА

28 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 240/6182/20
адміністративне провадження № К/9901/2857/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Білак М.В.,
суддів:  Губської О.А., Калашнікової О.В., 

перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 8 вересня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі №240/6182/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_1 5069,64 гривень, у якості відшкодування майнової шкоди, що виникла під час проходження військової служби.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 8 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року, позовну заяву залишено без розгляду, у зв ’язку з пропуском строку звернення до суду з вказаним позовом.
Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими рішеннями позивач звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою.
У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 8 вересня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року.
Верховний Суд, під час розгляду матеріалів касаційної скарги, поданої на рішення судів попередніх інстанцій, констатує таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України, оскарження судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадках, встановлених законом.
З рішень судів попередніх інстанцій вбачається, що предметом позову у зазначеній справі є стягнення з відповідача шкоди, завданої державі в особі військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 5069 грн. 64 коп.
У свою чергу, відповідно до наказу від 7 червня 2017 року №126 ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас та виключено зі списків особового складу військової частини.
Тобто, про наявну у відповідача заборгованість позивач дізнався 7 червня 2017 року, в той час як позов подано до суду лише 9 квітня 2020 року.
Залишаючи без розгляду позовні вимоги, суди попередніх інстанцій врахували правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №818/1688/16.
Так, у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. 
Указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Таким чином, зазначена справа є публічно-правовим спором, а отже необхідно застосовувати положення частини п`ятої статті 122 КАС України, якою визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Враховуючи, що зміст оскаржуваного судового рішення та обставини, на які посилається скаржник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, Суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтею 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 8 вересня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі №240/6182/20.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	М.В. Білак  О.А. Губська  О.В. Калашнікова