ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/371/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 березня 2021 року                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                Оксененка О.М.,
суддів:                                                      Лічевецького І.О.,
                                                           Мельничука В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» до Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг про визнання протиправним та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг, в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову від 06.12.2017 №1289/1995/13-5/14/П про застосування штрафної санкції за порушення, вчинені на ринку фінансових послуг.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відповідачем декілька разів застосовано штрафну санкцію за одне і те саме правопорушення, що суперечить частині першій статті 61 Конституції України. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2020 року позовні вимоги задоволено. 
Визнано протиправною та скасовано постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.12.2017 №1289/1995/13-5/14/П про накладення штрафних санкцій (штрафу) за правопорушення, вчинені на ринку фінансових послуг.
В апеляційній скарзі Національний банк України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2018 у справі №826/8002/17 про визнання протиправним та скасування розпорядження №2175 було відмовлено, відтак штраф накладений на підставі цього розпорядження є правомірним.
У даному випадку, невиконання вимог письмового розпорядження (припису) є підставою для застосування інших заходів  впливу у визначених законом випадках.
Оскільки матеріали справи не містять доказів виконання позивачем вимог розпорядження №2175, тому оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.
Крім того, апелянт просить здійснити заміну відповідача - Національну комісію, що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг на процесуального правонаступника - Національний банк України.
Так, Верховною Радою України 12.09.2019 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг» №79-IX.
Цим Законом здійснено законодавче закріплення перерозподілу та консолідації функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг та внесено зміни до низки законодавчих актів, які передбачають передачу повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у частині регулювання та нагляду у системі накопичувального пенсійного забезпечення, регулювання та нагляду за функціонуванням фінансово-кредитних механізмів і управлінні майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю до Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку. Решта повноважень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, передається до Національного банку України.
Отже, ухвалений Закон передбачає розподіл повноважень з регулювання фінансового ринку між Національним банком України та Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.
Зокрема, Національний банк України стає регулятором страхових, лізингових, фінансових компаній, кредитних спілок, ломбардів та бюро кредитних історій, а Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку регулюватиме недержавні пенсійні фонди та фонди фінансування будівництва.
На виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення функцій із державного регулювання ринків фінансових послуг» Президентом України видано Указ від 30.06.2020 № 259/2020, пунктом 1 якого визначено припинити Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, шляхом ліквідації та визнати таким, що втратив чинність, Указ Президента України від 23.11.2011 № 1070 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг».
З огляду на викладене, Національний банк України з 01.07.2020 є регулятором фінансових установ, а отже і процесуальним правонаступником позивача у цій справі.
Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для допущення процесуального правонаступництва у даній справі шляхом заміни Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на його процесуального правонаступника - Національного банку України.
Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.06.2017 відповідачем винесено розпорядження №2175 «Про застосування заходу впливу до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» за порушення вимог законодавства у сфері фінансових послуг, яким зобов`язано позивача усунути порушення, а саме - порушення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та повідомити відповідача з наданням підтверджуючих документів у термін до 23.06.2017.
У свою чергу, 11.07.2017 відповідачем складено акт про правопорушення, вчиненні ПрАТ «Київський страховий дім» на ринку фінансових послуг №1347/13-4/14, із змісту якого вбачається, що позивачем не надано документів на підтвердження виконання розпорядження №2175, чим порушено вимоги законодавства про фінансові послуги, а саме: пункту 5.9 розділу V Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 №2319 (далі - Положення №2319) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 за №2112/22424, яким визначено, що рішення Нацкомфінпослуг про застосування заходів впливу після набрання ними чинності є обов`язковими для виконання учасниками ринку фінансових послуг.
На підставі вказаного акту, постановою від 03.08.2017 №906/1347/13-4/14/П (т. 1 відповідачем до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 1 700 грн.
При цьому, 11.09.2017 відповідачем складено акт про правопорушення, вчиненні ПрАТ «Київський страховий дім» на ринку фінансових послуг №1756/13-4/14, згідно з яким позивачем не надано документів на підтвердження виконання розпорядження №2175, чим позивачем порушено вимоги законодавства про фінансові послуги - пункту 5.9 розділу V Положення №2319, тому постановою від 03.10.2017 №1108/1756/13-4/14/П до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 3    400 грн.
У подальшому, 08.11.2017 відповідачем складено акт про правопорушення, вчиненні ПрАТ «Київський страховий дім» на ринку фінансових послуг №1995/13-5/14, відповідно до якого позивачем не надано документів на підтвердження виконання розпорядження №2175, чим порушено вимоги законодавства про фінансові послуги - пункту 5.9 розділу V Положення №2319, тому постановою від 06.12.2017 №1289/1995/13-5/14/П до позивача застосовано штрафну санкцію у розмірі 6 800,00 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач постановою від 06.12.2017 №1289/1995/13-5/14/П повторно застосував до позивача штрафні санкції за невиконання розпорядження від 01.06.2017 №2175, які вже застосовувались постановами від 03.08.2017 та від 11.09.2017, тобто повторно наклав штраф за одне і те саме правопорушення, тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг встановлює Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-III (далі - Закон №2664-III).
Відповідно до частини першої статті 23 Закону №2664-III Нацкомфінпослуг є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президенту України, підзвітним Верховній Раді України, здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг у межах, визначених законодавством.
Згідно із статтею 39 Закону №2664-III у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.
Пунктом 3 частини першої статті 41 Закону №2664-III визначено, що уповноважений орган застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за ухилення від виконання або несвоєчасне виконання розпорядження, рішення Уповноваженого органу про усунення порушення щодо надання фінансових послуг - у розмірі від 100 до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 40 Закону №2664-III Нацкомфінпослуг може застосовувати такі заходи впливу: 1) зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення; 2) вимагати скликання позачергових зборів учасників фінансової установи; 3) накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями    41    і    43    цього    Закону; 4) тимчасово зупиняти або анулювати ліцензію на право здійснення діяльності з надання фінансових послуг; 5) відсторонювати керівництво від управління фінансовою установою та призначати тимчасову адміністрацію; 6) затверджувати план відновлення фінансової стабільності фінансової установи; 7) виключати відповідно до законодавства учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) з Державного реєстру фінансових установ або реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги; 8) установлювати для небанківських фінансових груп підвищені економічні нормативи, ліміти та обмеження щодо здійснення окремих видів операцій; 9) виносити рішення про заборону недержавним пенсійним фондам - суб`єктам другого рівня системи пенсійного забезпечення укладати нові пенсійні контракти з учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування у разі порушення вимог, установлених для таких недержавних пенсійних фондів законом та ліцензійними умовами.
Порядок та умови застосування заходів впливу встановлюються законами України та нормативно-правовими актами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
У свою чергу, аналогічні норми викладено і в пункті 2.1 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, затвердженого Розпорядженням відповідача від 20 листопада 2012 року №2319 (далі - Положення №2319).
Пунктом 2.2 Положення № 2319 закріплено, що рішення про зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг. Метою застосування даного заходу впливу є усунення особою у визначений у розпорядженні (приписі) строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.
Пунктом 2.4 Положення № 2319 передбачено порядок повторного застосування до особи заходів впливу за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, зокрема: якщо до особи застосований захід впливу у вигляді штрафної санкції (штрафу) за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, і цією особою сплачено штраф, але правопорушення, за яке застосовано штрафну санкцію (штраф), не усунено, то до такої особи може бути застосований захід впливу, передбачений підпунктом 1 пункту 2.1 цього розділу, а саме - зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення, що в свою чергу повинно бути оформлено письмовим розпорядженням.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2.1 розділу II Положення №2319 Нацкомфінпослуг може застосовувати такий захід впливу, як зобов`язання порушника вжити заходів для усунення порушення, який, у свою чергу, згідно з пунктом 2.2 Положення оформляється письмовим розпорядженням (приписом) Нацкомфінпослуг.
Аналізуючи наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку про те, що у разі неусунення порушником правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності у вигляді штрафної санкції (штрафу), Нацкомфінпослуг повинна вжити заходи для усунення такого правопорушення, що в свою чергу оформлюється письмовим розпорядженням, невиконання якого і надає правові підстави для застосування до порушника подальшої штрафної санкції (штрафу).
При цьому, відповідач наділений правом повторного застосування до порушника заходу впливу шляхом зобов`язання його вжити заходів для усунення порушення, що оформлюється розпорядженням, лише у разі оплати порушником штрафу та не усунення правопорушення, за яке застосовано штрафну санкцію (штраф). 
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №826/578/16 та від 17.10.2018 у справі №826/5973/17.
Як свідчать матеріали справи, оскаржуваною постановою Нацкомфінпослуг від 06.12.2017 №1289/1995/13-5/14/П вдруге застосовано до позивача штраф за невиконання одного і того ж розпорядження - № 2175.
При цьому, матеріали справи не містять доказів сплати штрафу чи доказів винесення відповідачем розпорядження про застосування до товариства заходу впливу передбаченого підпунктом 1 пункту 2.1 розділу II Положення №2319.
З огляду на вказане, відповідач оскаржуваною постановою від 06.12.2017 №1289/1995/13-5/14/П повторно застосував до позивача штрафні санкції за невиконання розпорядження від 01.06.2017 №2175, які вже застосовувались постановами від 03.08.2017 та від 11.09.2017, тобто повторно наклав штраф за одне і те саме правопорушення.
Зазначене, в свою чергу, суперечить положенням статті 61 Конституції України, якою визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова від 06.12.2017 №1289/1995/13-5/14/П про накладення штрафної санкції (штрафу) на ПрАТ «Київський страховий дім» за правопорушення, вчинене на ринку фінансових послуг, є протиправною та підлягає скасуванню.
При цьому, відповідачем не заперечується факт того, що розпорядження № 2175 у судовому порядку скасовано не було, втім у даній справі спірним є факт винесення постанови про повторне накладення штрафу за одне і те саме правопорушення, встановлене таким розпорядженням, а не з`ясування обставин правомірності такого розпорядження №2175.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Замінити відповідача у справі - Національну комісію, що здійснює регулювання у сфері фінансових послуг на його правонаступника - Національний банк України.
Апеляційну скаргу Національного банку України - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук