Ухвала
22 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 357/10904/17
провадження № 61-2127ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 
2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» 
(далі - ПАТ «ПроКредит Банк») звернулось до суду з позовом до 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позову зазначало, що між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було укладено рамкову угоду № FW601.661 від 17 вересня 2013 року, відповідно до умов якої позивач здійснив кредитування відповідача на підставі наступного кредитного договору.
ПАТ «ПроКредит Банк» вказував, що 25 жовтня 2016 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір про надання траншу 
№ 1.44613/ FW601.661, згідно якого відповідачу надано кредит на наступних умовах: сума кредиту 322 250 грн, процентна ставка 23 % річних, строк 
24 місяці, та для забезпечення виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором із АТ «ПроКредит Банк» укладено договір поруки 
№ 304671-ДП1 від 17 вересня 2013 року з ОСОБА_2 .
Позивач зазначав, що у відповідача утворилася заборгованість за кредитним договором, що складається із: 271 179 грн 84 коп. - капітал, 20 037 грн 
04 коп. - проценти, 1 029 грн 37 коп. - проценти за неправомірне користування кредитом, 50 511 грн 79 коп. - пеня, а всього 342 758 грн 
04 коп.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 10 квітня 2018 року позов ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь 
ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за договором про надання траншу 
№ 1.44613/FW601.661 від 25 жовтня 2016 року, який є невід`ємною частиною рамкової угоди № FW601.661 від 17 вересня 2013 року, а саме: суму 
капіталу - 271 179 грн 84 коп., суму процентів - 20 037 грн 
04 коп., суму процентів за неправомірне користування кредитом - 1 029 грн 37 коп., суму пені - 50 511 грн 79 коп., а всього 312 758 грн 04 коп.
Вирішено питання про стягнення судових витрат. 
В решті вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 10 квітня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення процентів та пені залишено без змін.
У лютому 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку 
ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Заявником подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду 
від 24 червня 2020 року.
Як на підставу поновлення строку на касаційне оскарження, заявник посилається на те, що постанову апеляційного суду він отримав 27 січня 
2021 року у суді першої інстанції. На підтвердження вказаного надає копію заяви з відміткою про отримання.
Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною,
строк на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 ЦПК України підлягає поновленню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено, що з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 270 грн.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Ціна позову у цій справі становить 342 758 грн 04 коп., що станом на 01 січня 
2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, 
які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено. При цьому, Верховним Судом взято до уваги розмір заявлених позовних вимог, правовідносини, в яких виник спір між сторонами, та встановлені судами фактичні обставини справи.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України 
суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у справі, ціна позову в якій не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 
від 10 квітня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду 
від 24 червня 2020 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                    С. Ф. Хопта
 
       Є. В. Синельников
 
       В. В. Шипович