ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/2095/18	Головуючий у 1-й інстанції Федорончук В.Б. 	
Провадження № 22-ц/817/75/21 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Сташків Б. І., 
з участю секретаря - Боднар Р.В. 
                                       його представника - адвоката Суп М.Б.; 
                                представника відповідачів ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 - адвоката Захарчука Ю.В.,
третьої особи - ФОП ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №595/2095/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області та третьої особи фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, договорів купівлі-продажу земельної ділянки та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні господарською будівлею, ухваленого суддею Федорончуком В.Б., повний текст рішення виготовлено 09 жовтня 2020 року, -
                                       ВСТАНОВИВ:                                                                                                                
       У листопаді 2018 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області та третьої особи - фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
       Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 грудня 2018 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 - власницю суміжної із позивачем земельної ділянки.
       У лютому 2020 року позивач ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги, просив суд усунути перешкоди у користуванні господарською будівлею (сараєм) та земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0700 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , шляхом визнання недійсними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.
       В обгрунтування вимог посилався на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Рішенням 21-ї сесії 7-го скликання Зеленської сільської ради Бучацького району від 11.10.2018 року йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою та надано земельні ділянки у власність. Власником суміжних земельних ділянок на даний час є ОСОБА_2 , яка придбала житловий будинок та земельні ділянки в ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21.02.2019 року. До лютого 2019 року земельні ділянки належали ОСОБА_1 , який 14.03.2013 року придбав їх у ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу. У жовтні 2018 року син відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 без його відома та дозволу, зруйнував належний йому на праві власності сарай, який знаходився на відстані 1м до спільної межі земельної ділянки та встановив огорожу з бетонних блоків на межі земельних ділянок, що перебували в його користуванні та у власності ОСОБА_7 , а також зруйнував частину покрівлі над належною йому господарською будівлею. На його зауваження щодо незаконності вказаних дій, відповідачі не відреагували. Він звернувся до фізичної особи-приватного підприємця ОСОБА_3 з метою визначення та встановлення меж земельної ділянки. В результаті проведених землевпорядних робіт (геодезичних обмірів) було встановлено, що межа земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка належить відповідачу суттєво змістилась в сторону належної йому земельної ділянки. Крім того, земельна ділянка, проходить фактично і документально по стіні належної йому на праві власності господарської будівлі, позначеної в плані літерою «Б», що не відповідає будівельному паспорту на будівництво добудови до житлового будинку та літньої кухні. 
       Враховуючи уточнені позовні вимоги позивач просив усунути перешкоди у користуванні господарською будівлею та земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом визнання недійсними та скасування:
- державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №733058 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0700 га з кадастровим номером 6121281300:02:001:0313, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , що виданий ОСОБА_5 20.06.2012 року запису про державну реєстрацію права власності па земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0.0700 га кадастровий номер 6121281300:02:001:0313, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , за ОСОБА_5 20.06.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів па право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та його державної реєстрації за №612120001003625;
       - рішення 18-ї сесії 6-го скликання Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області від 18.05.2012 «Про затвердження проекту землеустрою», в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0700 га з території АДРЕСА_2 ;
       - договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0700 га з кадастровим номером 6121281300:02:001:0313, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 14.03.2013 року та посвідченого Бучацькою районною державною нотаріальною конторою;
       - договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва та обслуговуван житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0700 га з кадастровим номером 6121281300:02:001:0313, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 серія та номер 102 від 21.02.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Бучацького районного нотаріального округу;
       - зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні гсоподарською будівлею (сараєм) шляхом демонтування глухої огорожі встановленої межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .
       Судові витрати (судовий збір та витрати на проведення судової земельно-технічної експертизи) покласти на відповідачів.
       Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Зеленської сільської ради Бучацького району та третьої особи фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, договорів купівлі-продажу земельної ділянки та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні господарською будівлею відмовлено. 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково вказав, що його права як власника земельної ділянки не порушені. Однак, заявлені ним позовні вимоги стосувались усунення перешкод у користуванні господарською будівлею та земельною ділянкою шляхом скасування правовстановлюючих актів та демонтування огорожі, а не захисту права власності. Отже, суд розглянув справу поза межами заявлених ним позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні майном. 
Власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_8 . Вказані земельні ділянки є суміжні та мають спільну межу. В результаті проведених землевпорядних робіт було встановлено, що межа земельної ділянки, яка належить відповідачу суттєво змістилась в сторону належної йому земельної ділянки. Крім того, фактичний порядок користування земельними ділянками відповідача не відповідає межам, що зазначені у правовстановлюючих документах в сторону збільшення на 34 кв.м., а також документації із землеустрою. 
Суд безпідставно не застосував норми Земельного кодексу України в частині захисту та відновлення його порушеного права користування земельною ділянкою та господарською спорудою шляхом зобов`язання відповідача демонтувати глуху огорожу, встановлену на межі земельних ділянок.
Відзиви від учасників справи у встановлений судом термін не надійшли.
Під час розгляду справи в апеляційному суді ОСОБА_4 та його представник підтримали апеляційну скаргу в її межах та просили задовольнити вимоги апеляційної скарги.
Представник відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ФОП ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечили. Рішення суду вважають законним та обґрунтованим і таким, що не підлягає до скасування.
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи з метою особистої участі їх чи участі представників у судовому засіданні не подали. А тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за їх відсутності. 
       Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, судового експерта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду — зміні.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням №26 Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області від 30.11.2006 року «Про надання дозволу на приведення до існуючих норм та правил чинного законодавства можливість добудови до житлового будинку та будівництва літньої кухні» надано дозвіл ОСОБА_4          привести у відповідність до чинного законодавства можливість будівництва добудови до житлового будинку та літньої кухні, а також зобов`язано виготовити технічну документацію. 
З архівного витягу із протоколу дев`ятої сесії 5-го скликання Зеленської сільської ради народних депутатів Бучацького району Тернопільської області від 16.12.2007 року (рішення №93 від 16.12.2007 року) вбачається, що ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,60 га та для будівництва і обслуговування жилих і господарських будівель площею 0,07 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, житлової і громадської забудови Зеленської сільської ради.
Рішенням 18-ї сесії 6-го скликання Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області від 18.05.2012 року «Про затвердження проекту землеустрою» затверджено ОСОБА_5 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого селянського господарства на території с.Зелена Бучацького району Тернопільської області та передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,6463 га. З них - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - площею 0,0700 га, та для ведення особистого селянського господарства площею - 0,5763 га, що по АДРЕСА_2 .
Із погодження в.о.начальника управління Держкомзему у Бучацькому районі вбачається, що при оформленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0700 га, кадастровий номер 6121281300:02:001:0313, між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 погоджено межі земельних ділянок. 
Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок.
Рішенням 21-ї сесії 7-го скликання Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області №210 від 11.10.2018 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою та надання у власність земельних ділянок» ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою та надано земельні ділянки у власність, згідно вказаних площ і цільового призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а саме площею 0,10 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, що по АДРЕСА_2 .
14.03.2013 року ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 733058, укладено договір купівлі - продажі з ОСОБА_1 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0700 га, кадастровий номер 6121281300:02:001:0313, посвідчений Бучацькою районною державною нотаріальною конторою.
21.02.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі - продажі на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0700 га, кадастровий номер 6121281300:02:001:0313, посвідчений приватним нотаріусом Бучацького нотаріального органу Пендзей Г.Г. та зареєстровано в реєстрі №102.
Висновком експерта №507/508/19-22 від 14.11.2019 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи встановлено, що фактичний порядок користування земельними ділянками по АДРЕСА_2 не відповідає межам, що зазначені у правоустановчих документах, а також у документації із землеустрою, на підставі якої проводилася реєстрація земельних ділянок та видавалися відповідні правоустановлюючі документи на земельні ділянки, встановити порушення меж, зокрема накладання земельної ділянки ОСОБА_2 на земельну ділянку, що перебуває у землекористуванні ОСОБА_4 - не вбачається за можливе, однак існує невідповідність фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_2 (колишній землевласник ОСОБА_5 ) відносно меж земельних ділянок по АДРЕСА_2 , що визначені документацією із землеустрою, огорожа ОСОБА_2 примикає до зовнішньої стіни господарської будівлі позивача таким чином, що доступ до однієї із зовнішніх стін споруди (господарської будівлі) можливий виключно із земельної ділянки ОСОБА_2 .
Допитаний в судовому засіданні апеляційного суду судовий експерт ОСОБА_9 пояснив, що позивачем не було подано на експертизу правоустановлюючих документів на його земельну ділянку, у зв`язку з чим експертиза проводилася на основі документів зі сторони відповідача. На даний час спірна нова огорожа зведена на місці існуючих до цього межових знаків між ділянками сторін - старої огорожі у вигляді муру висотою приблизно 20 см. Огорожа в частині спірного сараю позивача примикає до задньої стіни сараю, стіна не зруйнована і на час експертизи була в наявності. Межа в частині спірного сараю відповідає правоустановлюючим документам відповідача і не зміщена зі сторони відповідачки ОСОБА_2 в сторону позивача.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що право власності ОСОБА_4 не порушено, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивач не є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд а є її користувачем.
Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильного висновку про відмову у позові, однак навів мотиви такої відмови, які не у повній мірі відповідають встановленим у справі обставинам та відповідним їм правовідносинам у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні із викладенням мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, договорів купівлі-продажу земельної ділянки та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні господарською будівлею та земельною ділянкою у редакції даної постанови.
Так, відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
       Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
       Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 
       Статтею 152 ЗК України визначено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
       Звернувшись із позовом ОСОБА_4 просив усунути перешкоди у користуванні господарською будівлею (сараєм) та земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , шляхом визнання недійсними та скасування рішень сільської ради, правоустановлюючих документів та угод по відчуженню щодо суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 , які порушують його права землекористувача та власника господарської будівлі, зруйнованої сином відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_6 при встановленні огорожі із бетонних блоків по межі земельних ділянок у жовтні 2018 року. (а.с.207-211 т.1) 
       У відповідності з вимогами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав», при вирішенні спорів про право власності на земельну ділянку суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 01 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 Земельного кодексу Української РСР (далі - ЗК Української РСР) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження.
       Правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, в разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд, неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії статті 30 ЗК Української РСР закон передбачав автоматичний перехід права власності або право користування на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами статті 120 ЗК України в редакції, яка була чинною з 01 січня 2002 року до 20 червня 2007 року (до набрання чинності Закону України від 27 квітня 2007 року № 997-V «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям ЦК України»), при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. При цьому, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. 
       Чинні редакції статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України зі змінами, внесеними Законом України від 05 листопада 2009 року № 1702-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю», передбачають автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди.
       Позивач ОСОБА_4 набув право власності на жилий будинок з господарськими будівлям і спорудами, у тому числі й спірний сарай на підставі договору купівлі-продажу будинку від 20 листопада 2000 року, нотаріально посвідченого завідуючим Бучацькою державною нотаріальною конторою державним нотаріусом Зелінським І.В., зареєстрованим у реєстрі №2935, відповідно до якого ОСОБА_10 продала, а ОСОБА_4 купив спірне будинковолодіння. У даному договорі відсутні будь-які застереження щодо земельної ділянки.
        ОСОБА_10 , у свою чергу, успадкувала вказане будинковолодіння після смерті ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Бучацькою держнотконторою та зареєстроване у Бучацькому БТІ 15 листопада 2000 року за №13 в книгу №10.
       Відповідно до статті 30 ЗК України в редакції, чинній на момент смерті спадкодавця ОСОБА_11 , при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходило у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об`єктів. При передачі підприємствами, установами і організаціями будівель та споруд іншим підприємствам, установам і організаціям разом з цими об`єктами до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться зазначені будівлі та споруди. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу.
       Як вбачається із правоустановлюючих документів — свідоцтва на забудову індивідуальної садиби, акту про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку, плану забудови садиби за червень 1969 року (а.с.161-163) ОСОБА_11 була відведена присадибна земельна ділянка для будівництва індивідуального жилого будинку 900 кв.м. По плану забудови садиби межа між господарствами ОСОБА_11 та суміжного землекористувача ОСОБА_12 проходила по зовнішній стіні спірної господарської будівлі.
       Реальною межею між двома господарствами суміжних землекористувачів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 служив прямий мур висотою приблизно 20 см, який проходив по зовнішній стороні спірної господарської будівлі, з відступом від неї на декілька сантиметрів, таким чином, між двома суміжними земельними ділянками існували тверді межові знаки, які збереглися до жовтня 2018 року, що сторонами визнається і спорів щодо користування земельними ділянками до цього часу не виникало.
       Відповідач ОСОБА_5 купив житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами у ОСОБА_12 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 05 липня 2007 року.
Рішенням №93 від 16.12.2007 року Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,60 га та для будівництва і обслуговування жилих і господарських будівель площею 0,07 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення, житлової і громадської забудови Зеленської сільської ради.
Рішенням Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області від 18.05.2012 року «Про затвердження проекту землеустрою» затверджено ОСОБА_5 проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого селянського господарства на території с.Зелена Бучацького району Тернопільської області та передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,6463 га. З них - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд - площею 0,0700 га, та для ведення особистого селянського господарства площею - 0,5763 га, що по АДРЕСА_2 .
       При оформленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0700 га, кадастровий номер 6121281300:02:001:0313, між ОСОБА_5 та суміжними землекористувачами, у тому числі й ОСОБА_4 погоджено межі земельних ділянок, про що свідчить підпис останнього. В акті, зокрема, зазначено, що суміжними землекористувачами претензій по визначенню меж не заявлено, що вбачається із матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_5 (далі-Проекту) - акту визначення та погодження на місцевості зовнішніх меж земельної ділянки (а.м.14 Проекту); із ОСОБА_4 . Також погоджено розташування ділянки, що відводилася із зазначенням її розмірів та промірами, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_4 (а.м.12 Проекту).
       Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №733058 від 20.06.2012 року, що ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,0700 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6121281300:02:001:0313, що по АДРЕСА_2 (а.с.105) 
Отже, будь-яких претензій щодо меж чи порушення прав на змельну ділянку на час оформлення права власності на земельну ділянку ОСОБА_5 , позивачем висловлено не було ні до самого ОСОБА_5 , ні до ОСОБА_1 , котрий купив у нього 14.03.2013 року за договором купівлі - продажі вказану земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0700 га, кадастровий номер 6121281300:02:001:0313.
Спори почалися із жовтня 2018 року, коли син нової власниці ОСОБА_2 , договір купівлі-продажу між якою та ОСОБА_1 ще не був оформлений, ставив нову огорожу на місці старої — муру висотою 20 см.
Як вбачається із листа Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 31.10.2018 року (а.с.24 т.1), що під час перевірки за зверненням ОСОБА_4 щодо дій сина ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , встановлено, що останнім споруджено спірну огорожу після консультації із Зеленським сільським головою ОСОБА_13 та після отримання чітких промірів з прив`язками до будинку відповідно до визначених промірів у земельно-кадастровій документації приватизованої земельної ділянки, дотримуючись їх він встановив огорожу між господарствами. Також установлено, що ОСОБА_6 за спільною згодою разом із позивачем розібрали 20-ти сантиметровий старий кам`яний мур між господарствами та витягнули старі металеві стовпчики. Після того, як підготували місце для встановлення нової огорожі у позивача виникли сумніви щодо правильності її встановлення по старій огорожі і позивач сказав ОСОБА_6 змістити огорожу у свою сторону, на що останній не погодився та звернувся до сільського голови Савки В.Р. Камінь та старі стовпчики зі старого мура, який позивач разом із ОСОБА_6 спільно розібрали, останній половину залив у бетонну огорожу, а іншу половину забрав позивач, як і забрав стару сітку колишньої огорожі. ОСОБА_6 не пошкоджував шиферу та черепиці на сараї позивача, вітрова дошка на сараї зігнила і відпала. Про даний факт підтверджує сільський голова Савка В.Р.
       Відповідно до ст.152 ЗК держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
       Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
       Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту прав.
       Ст.106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначається центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.
       Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник -орган державної влади, орган місцевого самоврядування; власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
       Згідно зі ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки не можливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.
       Пунктом 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 4 травня 1999 року №43, (яка була чинною на час виготовлення оспорюваного Державного акту серії ЯМ №733058 від 20.06.2012 року) складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією.
       У судовому засіданні знайшли доведення обставини, що нова огорожа була зведена сином відповідачки ОСОБА_8 на місці старої, яка існувала до 2000 року і була твердим межовим знаком, який зберігся як на час купівлі позивачем будинку та господарських будівель, так і купівлі будинку та господарських будівель відповідачем ОСОБА_5 , та на час виготовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; така межа існувала і на час погодження меж земельної ділянки між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та виготовлення спірного Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №733058 від 20.06.2012 року. Тверда межа була збережена до жовтня 2018 року і спорів щодо неї не виникало, що визнається учасниками справи. Зміщення нової огорожі у бік будь-якої із сторін в частині розташування спірного сараю відсутні, як і відсутні в цій частині розбіжності між оспорюваним Державним актом серії ЯМ №733058 від 20.06.2012 року та фактичним землекористуванням, що підтверджується поясненнями ФОП ОСОБА_3 , висновком №507/508/19-22 від 14.11.2019 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи та поясненнями експерта ОСОБА_9 у судовому засіданні апеляційного суду.
       За таких обставин, під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання вищезазначеного державного акта на право власності на земельну ділянку на ім`я відповідача ОСОБА_5 належним чином було проведено відновлення меж земельної ділянки у натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками, які були збережені, за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією, із погодженням меж земельної ділянки між суміжними землекористувачами, у тому числі і з позивачем ОСОБА_4 , а тому оспорюваний державний акт було видано із дотриманням вимог закону та встановленого порядку його виготовлення та видачі. 
       Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Отже, позивачем не доведено порушення відповідачами його прав власності на господарську будівлю - сарай та прав користування земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, котрі б підлягали захисту у заявлений ним спосіб - шляхом визнання недійсними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №733058 від 20.06.2012 року, виданого на ОСОБА_5 ; рішення Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області від 18.05.2012 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі ОСОБА_5 у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0700 га з території АДРЕСА_2 ; подальших договорів купівлі-продажу вказаної земельної ділянки та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні господарською будівлею — спірним сараєм.
Твердження позивача, що спірна земельна ділянка відповідачів проходить фактично і документально по стіні належної йому на праві власності господарської будівлі, позначеної в плані літерою «Б», що не відповідає будівельному паспорту на будівництво добудови до житлового будинку та літньої кухні, колегія суддів не може прийняти до уваги. Як вбачається із рішення виконавчого комітету Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області від 30 листопада 2006 року ОСОБА_4 дозволено привести у відповідність до чинного законодавства можливість будівництва добудови до житлового будинку та літньої кухні на закріпленій садибі в АДРЕСА_1 площею 0,35 га між сусідами ОСОБА_14 та ОСОБА_12 . Зобов`язано ОСОБА_4 виготовити технічну документацію на приведення до існуючих норм та правил чинного законодавства можливість добудови до житлового будинку та будівництва літньої кухні. (а.с.43 т.1) Таким чином, зазначене рішення виконавчого комітету ніяким чином не вносило і не могло вносити зміни у розміри чи конфігурацію земельної ділянки ОСОБА_4 , право користування якою до нього перейшло відповідно до ст.30 ЗК Української РСР в існуючих на той час межах із закріпленим твердим межовим знаком у вигляді муру, який зберігся до жовтня 2018 року та на даний час новий, побудований на місці старого, не змістився. А тому посилання позивача на технічну документацію — паспорт на будівництво добудови до житлового будинку та літньої кухні, розроблений на виконання даного рішення виконкому, як на підставу зміни конфігурації його земельної ділянки, є неспроможними.
Посилання ОСОБА_4 , що спірний мур — твердий межовий знак є його особистою власністю, так як куплений ним разом із будинком, а син відповідачки ОСОБА_8 зруйнував його без відому власника, колегія суддів вважає надуманими. Як із договору купівлі-продажу будинку від 20 листопада 2000 року, нотаріально посвідченого завідуючим Бучацькою державною нотаріальною конторою державним нотаріусом Зелінським І.В., зареєстрованим у реєстрі №2935, так і з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер витягу 228504629 не вбачається, що мур чи огорожа входили у склад об`єкта нерухомого майна — житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , який перебуває у власності позивача. Доводи, що старий мур було демонтовано без відома позивача спростовуються даними Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 31.10.2018 року, підтвердженими сільським головою Савкою В.Р. (а.с.24 т.1). Разом із тим, окремих вимог щодо відшкодування шкоди з ОСОБА_6 внаслідок руйнування муру заявлено не було і суд таких вимог не вирішував.
Не заслуговують на увагу апеляційного суду доводи ОСОБА_4 , що до однієї зовнішньої стіни спірної господарської будівлі - сараю відсутній доступ з його земельної ділянки, а можливий тільки з ділянки ОСОБА_8 . Ці доводи не можуть бути прийняті на скасування спірного державного акта, оспорюваних рішення сільської ради та угод, а можуть бути вирішені шляхом дотримання правил добросусідства або встановлення сервітуту, про що також зазначив експерт у експертному висновку №507/508/19-22 від 14.11.2019 року (а.с.175-зворот т.1) та підтвердив, будучи опитаним в апеляційному суді.
Колегія суддів не приймає тверджень ОСОБА_4 в апеляційній скарзі, що спірна нова огорожа ОСОБА_8 створює йому перешкоди у користуванні господарською будівлею — сараєм, оскільки є глухою і спричиняє затінення, а тому повинна бути демонтована. Як вбачається із висновку експерта судової земельно-технічної експертизи №507/508/19-22 від 14.11.2019 року (т.1 а.с.177) огорожа є глухою, без просвітів та може створювати додаткове затінювання, однак не є монолітною. Таким чином, експертом не підтверджено категорично факт перешкод у користуванні спірним сараєм у вигляді затінювання, а зроблено лише припущення такої можливості, що не може бути розцінено судом як доведені обставини. Окрім того, купуючи будинок та господарські споруди відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 20 листопада 2000 року, позивачу було достеменно відомо про таке розташування сараю по відношенню до існуючого муру - твердого межового знака, котрий не змістився із того часу. 
Посилання апеляційної скарги, що експертом встановлено, що фактичний порядок користування земельними ділянками відповідача по АДРЕСА_2 не відповідає межам, що зазначені у правоустановчих документах в сторону збільшення на 34 кв.м, а також документації із землеустрою, колегія суддів не може прийняти на підтвердження порушення прав позивача, оскільки із висновку експерта судової земельно-технічної експертизи №507/508/19-22 від 14.11.2019 року — додаток 4 (а.с.181 т.1) та пояснень експерта в апеляційному суді вбачається, що така невідповідність встановлена в частині земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (городу) відповідачки ОСОБА_8 , а тому спору між сторонами не стосується. А щодо зіставлення фактичних меж земельної ділянки ОСОБА_8 із межами, визначеними документацією із землеустрою, то в частині спірної господарської будівлі — сараю позивача вони повністю співпадають і зміщення по межі в будь-який бік відсутні.
       Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
       Враховуючи вищенаведене, рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року підлягає зміні із викладенням мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у редакції даної постанови.
       Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати по справі покласти на сторони в межах ними понесених.
       Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
       Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 29 вересня 2020 року змінити, виклавши мотиви відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області та третьої особи фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення Зеленської сільської ради Бучацького району Тернопільської області, договорів купівлі-продажу земельної ділянки та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні господарською будівлею та земельною ділянкою у редакції даної постанови.
       Судові витрати по справі покласти на сторони в межах ними понесених.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 18 лютого 2021 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Сташків Б.І.