Постанова
Іменем України 
 
26 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 405/137/19
 
провадження № 61-2011 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач),               Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», публічне акціонерне товариство «Омега Банк»;
треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Єлисеївський», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць Інна Олександрівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник Оксана Вікторівна;
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2019 року у складі судді Шевченко І. М. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Письменного О. А., Чельник О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»), публічного акціонерного товариства «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк») про визнання відсутності прав іпотекодержателя, визнання недійсними договорів про передачу прав за іпотечними договорами та скасування записів про державну реєстрацію змін.
 
Позовна заява мотивована тим, що між ним та акціонерно-комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк»                       (далі - ПАТ «Сведбанк»), було укладено декілька кредитних договорів.
Виконання позичальником кредитних зобов`язань було забезпечено іпотекою належного йому нерухомого майна (нежитлові будівлі та земельні ділянки), а також нежитлового приміщення, яке належить товариству з обмеженої відповідальністю «Єлесеївський» (далі - ТОВ «Єлесеївський»). 
28 листопада 2012 року на підставі укладеного між ПАТ «Сведбанк» і                            ТОВ «ФК «Вектор плюс» договору факторингу до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами. Того ж дня                    ТОВ «ФК «Вектор плюс» відступило право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу. На підставі низки договорів про відступлення прав право іпотекодержателя за договорами забезпечення (іпотеки) також перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи». 
Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області 12 жовтня 2017 року договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1 , визнано недійсними. У зв`язку з тим, що у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відсутнє право вимоги за основним зобов`язанням, що встановлено рішенням суду, тому договори про відступлення прав іпотекодержателя теж не відповідають вимогам закону (стаття 24 Закону України «Про іпотеку) і підлягають визнанню судом недійсними.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд: визнати відсутність у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» прав іпотекодержателя за іпотечними договорами: від 13 жовтня 2006 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , предметом якого є: вбудовано-прибудоване нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 ; комплекс по                    АДРЕСА_2 ; нежитлове приміщення по                   АДРЕСА_3 ; від 05 листопада 2007 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , предметом якого є: нежитлова будівля по АДРЕСА_4 ; нежитлова будівля по АДРЕСА_5 ; від 13 жовтня 2006 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Єлисеївський», предметом якого є нежитлове приміщення по АДРЕСА_6 ;                             від 13 жовтня 2006 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_1 , предметом якого є: земельна ділянка, кадастровий номер 3510100000:32:216:0007, по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка, кадастровий номер 3510100000:38:317:0008, по АДРЕСА_2 . Також просив суд: визнати частково недійсним договір від 28 листопада 2012 року про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу                        Мироник О. В. та зареєстрований за № 2187; визнати частково недійсним договір від 28 листопада 2012 року про відступлення прав за іпотечними договорами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І. О. та зареєстрований за № 6970; скасувати записи в Державному реєстрі іпотек: 3904161; 3903441; 3903828; 394280; 5994283; 5995282.
 
У квітні 2019 року ТОВ «Єлисеївський» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ПАТ «Омега Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць І. О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О. В. про визнання відсутності прав іпотекодержателя, визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами та скасування рішення нотаріусів.
 
Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Єлисеївський» є іпотекодавцем за укладеним із АКБ «ТАС-Комерцбанк» договором іпотеки. 
28 листопада 2012 року на підставі укладеного між ПАТ «Сведбанк» і                            ТОВ «ФК «Вектор плюс» договору факторингу до останнього перейшло право вимоги до ТОВ «Єлисеївський» за іпотечним договором щодо нежитлове приміщення по АДРЕСА_6 . Того ж дня                    ТОВ «ФК «Вектор плюс» відступило право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору факторингу. 
Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області 12 жовтня 2017 року договір факторингу від 28 листопада 2012 року, укладений між ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1 , визнано недійсними. Відтак, у відповідачів відсутнє право вимоги за іпотечним договором, проте вони були зареєстровані іпотекодержателями вказаного вище нежитлового приміщення.
Ураховуючи викладене, ТОВ «Єлисеївський» просило суд визнати  відсутність прав іпотекодержателя у ТОВ «ФК «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором іпотеки від 13 жовтня 2006 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Єлисеївський»; визнати недійсними договори про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року, укладені між ПАТ «Сведбанк» і                            ТОВ «ФК «Вектор плюс», та між ТОВ «ФК «Вектор плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи», в частині відступлення прав вимоги за іпотечним договором                від 13 жовтня 2006 року, укладеним між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та                           ТОВ «Єлисеївський»; скасувати рішення про державну реєстрацію змін запису щодо нежитлового приміщення по АДРЕСА_6 .
 
18 липня 2019 року ТОВ «Єлисеївський» подало до суду заяву про забезпечення позову у цій справі, в якій заявник просив заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно: нежиле приміщення по АДРЕСА_6 .
 
Заява мотивована тим, що укладені між сторонами договори іпотеки містять умови, згідно з якими іпотекодержатель може реалізувати предмети іпотеки в позасудовому порядку і відповідачі повідомляли його про наявність у них намірів на реалізацію такої можливості. Однак між сторонами є спір щодо наявності у відповідачів прав іпотекодержателя. Не маючи прав кредитора, особи, з числа відповідачів, можуть вчинити дії, направлені на порушення майновий прав позивача та протиправно заволодіти майном. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення у майбутньому виконання рішення суду та реального порушення прав позивача і його майнового поручителя - ТОВ «Єлесеївський».
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17 липня 2019 року залучено ТОВ «Єлисеївський» третьою собою у справі за позовом                         ОСОБА_1 . Прийнято до спільного розгляду позов ОСОБА_1 та позов                ТОВ «Єлисеївський».
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2019 року заяву ТОВ «Єлисеївський» задоволено. Заборонено органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно: нежиле приміщення по                           АДРЕСА_6 .
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по справі, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Вектор плюс» залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по справі, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У лютому 2020 року ТОВ «ФК «Вектор плюс» подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову апеляційного суду, посилаючись на порушення судами апеляційної інстанції норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ «Єлисеївський» відмовити. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                            від 07 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі,витребувано цивільну справу № 405/137/19 із Ленінського районного суду м. Кіровограда. 
 
У лютому 2020 рокусправа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що на час постановлення оскаржуваної ухвали жодним із відповідачів не вчиняються дії, направлені на реальне заволодіння нерухомим майном, яке є предметом відповідних іпотечних договорів.
ТОВ «Єлисеївський» не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду у даній справі. Вказувало, що суд першої інстанції не вирішив питання зустрічного забезпечення.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У березні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - подала  відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Вважала висновки судів такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ПАТ «Омега Банк» про визнання відсутності прав іпотекодержателя, визнання недійсними договорів про передачу прав за іпотечними договорами та скасування записів про державну реєстрацію права власності.
 
У квітні 2019 року ТОВ «Єлисеївський» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ПАТ «Омега Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Заєць І. О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мироник О. В. про відсутність прав іпотекодержателя, визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за іпотечними договорами та скасування рішення нотаріусів.
 
18 липня 2019 року ТОВ «Єлисеївський» подало до суду заяву про забезпечення позову у цій справі, в якій заявник просив заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, які утворені та діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно: нежиле приміщення по АДРЕСА_6 .
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                    № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ТОВ «ФК «Вектор Плюс» задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з вимогами частин першої-третьої статті 400 Цивільного процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
 
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Таким чином, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
 
Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України (у редакції на час постановлення оскаржуваних судових рішень) позов забезпечується:                            1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
 
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений у статті 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої      статті 150 ЦПК України.
 
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
 
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
 
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
 
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Крім того, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
 
Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання відсутності прав іпотекодержателя, визнання недійсними договорів про передачу прав за іпотечними договорами та скасування записів про державну реєстрацію права власності.
 
Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки з наданих позивачем доказів дійсно вбачається наявність спору між сторонами з приводу нерухомого майна, а тому обґрунтовано вжив заходи забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів у майбутньому може призвести до ускладнення виконання судового рішення.
 
При цьому судами надано належну правову оцінку доказам позивача, на які він посилається як на підставу для забезпечення позову, враховано фактичні обставини справи та дії відповідача, у зв`язку із чим зроблено обґрунтований висновок про те, що вид забезпечення позову, який просило застосувати ТОВ «Єлисеївський», є співмірним позовним вимогам.
 
Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, тому, врахувавши, що зазначений спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову.
 
Посилання касаційної скарги на те, що судом не вирішено питання зустрічного забезпечення,безпідставні, оскільки відповідачі не є власниками нежитлового приміщення, щодо якого вжито заходи забезпечення позову, оскільки підстави для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення відсутні, а клопотання про зустрічне забезпечення ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не подавало.
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог                             статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» залишити без задоволення.
 
Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 липня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           О. М. Осіян
 
О. В. Білоконь 
 
Н. Ю. Сакара