КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №359/954/20                                        Головуючий у І інстанції - Муранова-Лесів І.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/3301/2021       Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 

       18 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів  Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,
за участю секретаря  Линок В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Бориспільська міська державна нотаріальна контора Київської області, про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсним та про визнання права власності на спадкове майно,-       
                                                                 встановив:
      
30 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд:
- визнати частково недійсним в частині 1/2 долі Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29.03.2017 року ОСОБА_2 державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В., зареєстроване в реєстрі за № 2- 457 (спадкова справа № 5/2016) на 7/24 часток житлового будинку АДРЕСА_1 ;
- визнати частково недійсним в частині 1/2 долі Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 29.03.2017 року ОСОБА_2 державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В., зареєстровано в реєстрі за № 2-460 (спадкова справа № 5/2016) на 7/24 часток земельної ділянки /кадастровий номер 3210500000:06:012:0010/ загальною площею 0,1000 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати частково недійсним в частині 1/2 долі Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19.12.2017 року ОСОБА_1 державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В., зареєстроване в реєстрі за № 2-1572 (спадкова справа № 5/2016) на 7/24 часток житлового будинку АДРЕСА_1 ;
- визнати частково недійсним в частині 1/2 долі Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19.12.2017 року ОСОБА_1 , державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В., зареєстроване в реєстрі за № 2-1573 (спадкова справа № 5/2016) на 7/24 земельної ділянки /кадастровий номер 3210500000:06:012:0010/ загальною площею 0,1000 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 , 1991 року народження, право власності на заповідані ОСОБА_3 ОСОБА_4 7/24 часток земельної ділянки/кадастровий номер 3210500000:06:012:0010/ загальною площею 0,1000 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 7/24 часток житлового будинку АДРЕСА_1 ; - а також стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати -попередній розрахунок 840,80 грн. та 1310,21 грн. - за сплату судового збору(а.с. 3-9).
В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на 7/8 часток земельної ділянки, кадастровий номер 3210500000:06:012:0010, загальною площею 0,1000 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та 7/8 (сім восьмих) часток житлового будинку АДРЕСА_1 . За життя, спадкодавець ОСОБА_3 заповідала все своє майно дітям: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рівних частинах кожній, згідно заповіту, посвідченого Бориспільською міською державною нотаріальною конторою Київської області 25 липня 1989 року за реєстровим № 1711. Зазначив, що його мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час смерті якої позивачу було 4 роки 5 місяців, та проживав разом з нею в будинку по АДРЕСА_1 . Після смерті матері постійно проживав разом з бабою ОСОБА_3 за зазначеною адресою реєстрації, яка мала статус його опікуна, оскільки батько ОСОБА_6 не виконував своїх батьківських обов`язків і був позбавлений батьківських прав. Вказує, що прийняв спадщину як після смерті матері, так і після смерті бабці, як такий, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
06.06.2016 року він звернувся до Бориспільської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, 19.12.2017 прибувши для отримання свідоцтв про право на спадщину, був проінформований нотаріусом, що його тітка, відповідач ОСОБА_2 отримала 29.03.2017 року Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 7/24 часток земельної ділянки та на спадщину 7/24 часток житлового будинку, а також Свідоцтва про право на спадщину за законом на 7/24 часток земельної ділянки та 7/24 часток житлового будинку.
Вказує, що 19.12.2017 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області Кардашевською М.В., йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 2-1573 на 7/24 часток земельної ділянки на його ім`я та Свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 2-1572) на 7/24 (сім двадцять четвертих) часток житлового будинку АДРЕСА_1 . При отриманні вищезазначених свідоцтв йому також стало відомо, що відповідач ОСОБА_2 успадкувала частину майна на підставі заповіту, а решту майна - в рівних долях з позивачем, як спадкоємиця за законом. У подальшому, 22 червня 2018 року звернувся до Бориспільської міської державної нотаріальної контори з заявою виправити технічні помилки у свідоцтві про право на спадщину за законом, від 19 грудня 2017 року за реєстровим № 2-1572, а саме: «загальна площа 97,0 кв.м. та господарські будівлі і споруди: сарай «Б», гараж «В», погреб «Д», убиральня «Г», яма вигрібна «Е», огорожа «№8-№12». Позивач вважає, що мав отримати більшу частину спадкового майна і його неправомірно було обмежено в реалізації його прав, оскільки спадкувати за законом він та відповідач мали б лише 7/24 часток спадщини (по 7/48) часток земельної ділянки /кадастровий номер 3210500000:06:012:0010/ загальною площею 0,1000 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та 7/ 28часток (по 7/48) житлового будинку АДРЕСА_1 , які були не прийняті його тіткою ОСОБА_5 , а інші - 7/24 вищезазначеної земельної ділянки та 7/24 вищезазначеного житлового будинку він, як спадкоємець своєї матері за законом мав би успадкувати заповідане їй заповітом майно.
Внаслідок чого вважає, що не було підстав для спадкування за законом його тіткою, відповідача у справі, частини майна, яке було заповідане його матері після смерті бабці, так як є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері, і має право спадкування після смерті баби заповіданої його матері - ОСОБА_4 частки, а тому відповідач не має прав спадкувати частину зазначеної частки на рівні з ним.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
            Не погоджуючись з  рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків обставинам справи, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процессуального прав та неправильне застосування норм матеріального права. 
Суд першої інстанції не врахував, що після смерті своєї матері його бабуся не змінювала заповіту та не визначила інших спадкоємців за заповітом. Спадщина позивачем прийнята та від неї він не відмовлявся.
З огляду на викладене, суд неправильно вважав, що спадщина в частині, заповіданій бабцею його матері є вільною від заповіту, а тому право на спадкування цієї частки майна не повинно застосовуватись положення ч. 2 ст. 1223 ЦК України щодо цієї частини спадкового майна та не мають його одержувати спадкоємці за законом (ст.ст. 1261-1265 ЦК) крім спадкоємців осіб, на чию користь складено заповіт, тобто саме позивач є єдиним спадкоємцем своєї матері.
А тому, вважає, що не було підстав для спадкування за законом відповідачем частини майна, яке було заповідане його матері бабцею.
Зазанчає, що у даній ситуації мають застосовуватись за аналогією ст. 1266 ЦК України спадкування за правом представлення, тобто спадкування 1/3 частини майна його матері за заповітом має здійснюватись у загальному порядку, але лише спадкоємцями ОСОБА_4 , які прийняли після неї спадщину тобто позивачем, а не спадкоємцями бабці. 
Таким чином вважає, що свідоцтво про право на спадщину мало б бути видано позивачу на всю 1/3 частину спадкового майна своєї бабці, заповіданого його матері.
У відзиві відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін як ухвалене з додержанням норм матеріального та процессуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
            Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 79 років померла ОСОБА_3 , 11 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області складено відповідний актовий запис № 729, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.16).
За життя, ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 25 липня 1989 року державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Кужель Л.В. за реєстровим № 1711, та яким  на випадок своєї смерті зробила розпорядження: - все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі усе те, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповідала своїм дітям: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - в рівних долях кожному (а.с.19).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на: - 7/8 часток земельної ділянки загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 3210500000:06:012:0010, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: АДРЕСА_1 , належних померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 600212, виданого Бориспільським міськвідділом земельних ресурсів 01 вересня 2005 року на підставі рішення Бориспільської міської ради від 03 грудня 2004 року № 1099-ХХІ-ІУ, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010533700640, та 7/8 часток житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.20-24).
Згідно с.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За змістом ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
З матеріалів спадкової справи 5/2016, відкритої щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.101-167) вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у встановлений законом строк звернулася до Бориспільської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за заповітом- ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 - спадщину не прийняла.
На підставі заповіту відповідач набула право на третину спадкового майна, в зв`язку з чим Бориспільською державною нотаріальною конторою було видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/24 часток земельної ділянки від 29.03.2017р. ( № 2-451 ) та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 7/24 часток житлового будинку (№ 2-454 ) (а.с.137,139).
Інші спадкоємці за заповітом: ОСОБА_5 - не зверталась із заявою про прийняття спадщини; ОСОБА_4 померла до відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 9 жовтня 1995 року (а.с.18).
За змістом ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у  статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Отже, 2/3 частини спадщини, що залишились та не були успадковані спадкоємцями за заповітом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , підлягають спадкування спадкоємцями за законом.
Так, відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Отже, відповідач ОСОБА_2 як дочка померлої ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги, що прийняла спадщину.
Встановлено, що позивач є сином померлої ОСОБА_4 та онуком померлої ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними: свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , серії НОМЕР_5 від 30 січня 1991 року; свідоцтвом про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_6 від 18 вересня 1958 року; свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 серії НОМЕР_7 від 14.10.1988 (а.с.10,11, 17).
Відповідно до частини першої статті 1266 ІІК України ту частину спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини, спадкують внуки, правнуки спадкодавця.
Позивач ОСОБА_1 належним чином та в установлений чинним законодавством строк прийняв спадщину, звернувшись до Бориспільської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 118-на звороті).
Враховуючи, що спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину є позивач та відповідач в рівних частинах, державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори 29.03.2017 р. відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 7/24 часток у житловому будинку (№ 2-457 ) та свідоцтво про право на спадщину за законом на 7/24 часток земельної ділянки (№ 2-460 ). Згодом, 19.12.2017р. позивачу теж було видано свідоцтво про право на спадщину за законом 7/24 часток у житловому будинку (№2-1572) та свідоцтво про право на спадщину за законом на 7/24 часток земельної ділянки (№ 2-1573 )(а.с.142, 153, 140-на звороті, , 151-на звороті).
Як стверджував позивач, він мав право спадкування після смерті своєї баби ОСОБА_3 заповіданої його матері ОСОБА_4 частки, та мав би отримати більшу частину спадкового майна, але його неправомірно було обмежено в реалізації таких прав. Одночасно вважає, що відповідач не мала права спадкувати частину зазначеної частки на рівні з ним.
Встановивши вказані обставини, враховуючи, що мати позивача, ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , ще до відкриття спадщини після ОСОБА_3 , а інша спадкоємець- ОСОБА_5 спадщину не прийняла суд вважав, що, решта спадкового майна, а саме: 14/24 часток в праві спільної часткової власності на земельну ділянку та житловий будинок, підлягали спадкуванню за законом в загальному порядку відповідно до черговості визначеної нормами глави 86 ЦК України.
Спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину були позивач та відповідач в рівних частинах, кожний з них набув право на спадщину за законом по 7/24 часток в праві власності на
 земельну ділянку та житловий будинок кожний, та відповідно кожному з них були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 7/24 часток в житловому будинку та на 7/24 часток земельної ділянки.
Таким чином, суд дійшов висновку, що оформлення спадщини було проведено у повній відповідності до вимог діючого законодавства, відповідно до тих часток, на які спадкоємці за законом та заповітом мали право.
При видачі позивачу та відповідачу свідоцтв про право на спадщину за законом, положення діючого законодавства державною нотаріальною конторою порушені не були, а отже підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, які були видані відповідачу, відсутні.
Оскільки заявлені ОСОБА_1 вимоги про визнання за ним права власності на частину спадкового майна є похідними від вимоги щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, та, оскільки відповідач набула право на спірне спадкове майно в порядку спадкування, суд дійшов висновку, в задоволення позову слід відмовити в повному обсязі.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1216 спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі №643/1216/15-ц , в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Аналіз статті 1266 ЦК України свідчить, що спадкування за правом представлення це такий порядок набуття права на спадкування за законом при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини.
По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємці за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу).
У даному випадку, спадкування позивачем за правом представлення частини спадкового майна, здійснюється в загальному порядку спадкування за законом, нормами які визначають коло та черговість таких спадкоємців, без застосування положень та норм, які регулюють порядок спадкування за заповітом.
Відповідна правова позиція також наведена у постанові Верховного Суду від 22.05.2019р. у справі №433/2893/16-ц.
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки внаслідок смерті ОСОБА_4 усі її права та обов`язки визначені заповітом припинилися. Таким чином відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України права на спадщину ОСОБА_4 , які були охоплені заповітом, право на спадкування за законом після її смерті одержують особи, визначені у статях 1261-1265 цього Кодексу.    
Інші аргументи апеляційноїскарги на законність та обґрунтованість рішення судупершої інстанціїне впливають, його висновків не спростовують, оскільки викладене вище свідчить, щопозивач по-своєму тлумачить спадкове законодавство.
Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
      Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

                                                              постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
 Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2020 року залишити без змін.
 
 Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач                                                          В.В. Гуль
 
Судді                                                                              Ю.О. Матвієнко
 
                                                                                         Я.С. Мельник