ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 235/4316/15
провадження № 61-13856 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2015 року в складі судді Назаренко Г. В., та рішення апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2016 року в складі колегії суддів Гапонова А. В., Біляєвої О. М., Канурної О. Д.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось у суд з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути з нього на користь банку 545 671,24 грн заборгованості по кредитному договору, яка складається з:
-          59 414,22 грн заборгованості по кредиту, 
-          165 627,79 грн заборгованості по процентах за користування кредитом, 
-          22 612,46 грн заборгованості по комісії за користування кредитом, 
-          298 016,77 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. 
 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 серпня 2007 року банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № DN81AR03110042, за умовами якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 59 162,68 грн на строк до 14 серпня 2014 року, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. 
 
Договором передбачено погашення заборгованості в такому порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов кредитного договору. 
 
Відповідач своєчасно не погашав заборгованість за кредитним договором, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 20 травня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 545 671,24 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № DN81AR03110042 в сумі 297 654,47 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. В іншій частині у задоволенні позву відмовлено. 
 
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідач зобов`язання за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № DN81AR03110042 належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість у сумі 545 671,24 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку відповідача.
 
Розмір пені значно перевищує розмір збитків, тому у відповідності до частини третьої статті 551 ЦК України суд зменшив розмір пені, яка підлягає стягненню, до 50 000 грн.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено, рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2015 року залишено без змін.
 
Рішенням апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Донецької області від 11 травня 2016 року скасовано; рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 листопада 2015 року: 
- в частині стягнення процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором і загальній сумі, що підлягає стягненню, скасовано з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитом задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 10 194,61 грн процентів за користування кредитом, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань відмовлено;
- в частині стягнення з відповідача 59 414,22 грн заборгованості по тілу кредиту, 22 612,46 грн заборгованості по комісії за користування кредитом залишено без змін;
- змінено загальну суму заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № DN81AR03110042 від 15 серпня 2007 року, яка дорівнює 92 221,49 грн.
 
Апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по тілу кредиту та комісії є законним і обґрунтованим, тому підлягає залишенню без змін. 
 
У частині вирішення позовних вимог банку про стягнення заборгованості по процентах та пені апеляційний суд виходив із того, що рішеннями Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2009 року та від 21 лютого 2011 року звернуто стягнення на автомобіль відповідача для задоволення грошових вимог банку за кредитним договором у спосіб надання права банку повноважень щодо продажу зазначеного автомобіля.
 
Встановивши, що автомобіль 29 квітня 2008 року переданий відповідачем співробітнику управління безпеки Донецького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» за актом прийму-передачі для його реалізації за ринковою ціною та направлення виручених коштів на погашення заборгованості у випадку невиконання зобов`язань перед ПАТ КБ «Приватбанк», банком не реалізований, як на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на час апеляційного перегляду справи, апеляційний суд уважав нарахування банком процентів після 20 травня 2009 року необґрунтованим. 
 
Уважаючи, що прострочення виконання зобов`язання виникло з вини кредитора, суд зробив висновок про неправомірність стягнення пені. 
 
Аргументи учасників справи
 
У жовтні 2016 року Сокуренко Н. В., яка діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ КБ «ПриватБанк», подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення. 
 
У касаційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення апеляційного суду в частині незадоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь банку процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань як таке, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку.  
 
Представник позивача не погоджується з висновком апеляційного суду щодо неправомірного нарахування процентів банком з 20 травня 2009 року, вважає, що стаття 613 ЦК України не застосовується до даних правовідносин, оскільки відсутня відмова кредитора у прийнятті належного виконання зобов`язання і відсутня пропозиція боржника про належне його виконання.
 
Вважає необґрунтованим посилання апеляційного суду на постанову Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2387цс15, оскільки її постановлено у справі з іншими обставинами, предметом позову та суб`єктним складом.
 
Зазначає, що судом необґрунтовано прийнято до розгляду апеляційну скаргу відповідача з порушенням строку на апеляційне оскарження. 
 
Аналіз вимог касаційної скарги дає підстави для висновку, що рішення апеляційного суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту та по комісії за користування кредитом у касаційному порядку не оскаржується, а тому Верховним Судом не переглядається. 
 
Рух справи
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 вересня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.
 
На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду. 
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
06 червня 2019 року дану справу передано судді Антоненко Н. О. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 15 серпня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № DN81AR03110042, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 59 162,68 грн зі сплатою 9 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення до 14 серпня 2014 року.
 
Відповідно до умов пункту 7.1 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 251,44 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості по тілу кредиту, по процентах, винагороди з періодом сплати з «15» по «19» число кожного місяця.
 
15 серпня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором сторони уклали договір застави рухомого майна № DN81AR03110042, відповідно до якого відповідач надав в заставу автомобіль моделі «ВАЗ 21214», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2007 року.
 
Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 545 671,24 грн, яка складається з 59 414,22 грн заборгованості за кредитом, 165 627,79 грн заборгованості по процентах за користування кредитом, 22 612,46 грн заборгованості по комісії за користування кредитом, 298 016,77 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.
 
29 квітня 2008 року автомобіль переданий відповідачем співробітнику управління безпеки Донецького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» за актом прийму-передачі для його реалізації за ринковою ціною та направлення виручених коштів на погашення заборгованості у випадку невиконання зобов`язань перед ПАТ КБ «Приватбанк».
 
Рішеннями Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2009 року та від 21 лютого 2011 року на предмет застави автомобіль моделі «ВАЗ 21214», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2007 року, звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № DN81AR03110042 в сумі 125 198,61 грн, яка складається з 58 630,02 грн заборгованості за кредитом, 35 635,13 грн заборгованості по процентах, 6 047,1 грн заборгованості по комісії, 24 886,36 грн заборгованості по пені.
 
Банком автомобіль не реалізований як на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на час апеляційного перегляду справи.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 18 серпня 2016 року поновлено представнику відповідача процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. 
 
Ухвала апеляційного суду містить належне мотивування висновку суду про поважність причин на поновлення ОСОБА_1 строку на оскарження рішення суду першої інстанції, а саме, що вперше відповідач подав апеляційну скаргу у встановлений законом строк, проте її було повернуто заявнику з підстав несплати судового збору; повторно ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу з пропуском строку, поважними причинами такого пропуску вказав, що на його утриманні перебуває малолітня дитина, яка часто хворіє і він був вимушений піти у відпустку по догляду за дитиною до трьох років. 
Апеляційний суд перевірив указані обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи, і дійшов правильного висновку про наявність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. 
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
 
Звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.
 
Право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. (Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18). 
 
Судами встановлено, що 20 травня 2009 року заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області у справі № 2-1325/09 звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № DN81AR03110042 у розмірі 125 198,61 грн, яка складається з 58 630,02 грн заборгованості за кредитом, 35 635,13 грн заборгованості по процентах, 6 047,1 грн заборгованості по комісії, 24 886,36 грн заборгованості по пені.
 
Таким чином, звернувшись до суду в лютому 2009 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет застави, банк скористався правом, передбаченим договором та частиною другою статті 1050 ЦК України, дострокового повернення частини позики, що залишилася, чим змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором.
 
За таких обставин право банку нараховувати проценти та пеню після прийняття рішення від 20 травня 2009 року припинилося.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задовленні позовних вимог про стягнення процентів та пені за кредитним договором, проте, мотиви відмови у задоволені позову підлягають зміні. Рішення апеляційного суду в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального права, що відповідно до статті 412 ЦПК України є підставою для зміни його мотивувальної частини.  
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни, яка діє на підставі довіреності в інтересах публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», задовольнити частково.
Рішення апеляційного суду Донецької області від 14 вересня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № DN81AR03110042 по процентах за користування кредитом та пені змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді                                                                                                  Н. О. Антоненко
 
М. Ю. Тітов
 
Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук