Ухвала
Іменем України
 
08 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 759/6941/20
провадження № 51-6306ск20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого          ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 
2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року,
встановив:
вироком Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця 
с. Підвисоке Снятинського району Івано-Франківської області, жителя: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу: вироком Солом`янського районного суду м. Києва 
від 17 лютого 2020 року за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
Як встановив суд, 07 квітня 2020 року о 21.10 год  ОСОБА_5 , знаходячись у магазині «Велика Кишеня», що розташований в  м. Києві (пр-т Леся Курбаса, 6-г), діючи повторно, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав продукти харчування та цигарки на загальну суму 422.22 грн, чим спричинив шкоду на зазначену суму ТОВ «Фудком».
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року,вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року залишено без змін.
Не погодившись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить судові рішення змінити, звільнивши  ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги всіх обставин, що позитивно характеризують засудженого ОСОБА_5 та наявність у нього пом`якшуючих вину обставин. Крім того, зазначає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК.
Розглянувши наведені у касаційній скарзі доводи, та перевіривши надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Доводи захисника ОСОБА_4 про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності
та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених
дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні враховуватися обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження
за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
 
Так, призначаючи засудженому  ОСОБА_5 покарання без застосування до нього положень ст. 75 КК, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, офіційно не працевлаштований та характеризується посередньо. При цьому, судом взято до уваги наявність пом`якшуючих обставин: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину і відсутність претензій з боку потерпілого.
Таким чином, враховуючи те, що засуджений  ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за злочини проти власності, вчинив новий умисний, корисливий злочин, що вказує про його небажання стати на шлях виправлення, тому колегія суддів касаційної інстанції не вбачає підстав для застосування до засудженого 
 ОСОБА_5 положень ст. 75 КК, а призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Також, колегія суддів не вбачає, за доводами касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.
При розгляді кримінального провадження апеляційний суд навів у своєму рішенні суть доводів апеляційної скарги, перевірив їх, проаналізував і дав на них вмотивовані відповіді. З наведеними в ухвалі висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги 
та доданої до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, враховуючи, що з касаційної скарги та копій оскаржених судових рішень вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні, колегія суддів приходить до висновку, що необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
 
постановив:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 
на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає. 
Судді:
ОСОБА_1 	           ОСОБА_2 	                 ОСОБА_3