УХВАЛА

05 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 560/1380/20
адміністративне провадження № К/9901/3777/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року 
у справі №560/1380/20 за позовом Комунального підприємства «Міськтепловоденергія» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, треті особи - Міністерство фінансів України, Міністерство розвитку громад та територій України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство «Міськтепловоденергія» звернулося до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, треті особи - Міністерство фінансів України, Міністерство розвитку громад та територій України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року, позов задоволено. 
Визнано протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг щодо перегляду та встановлення економічно обґрунтованого тарифу відповідно до Угоди про позики від 26 травня 2014 року № 8387-UA, договору субкредитування від 20 листопада 2014 року №13010-05/102 та заяв від 30 жовтня 2018 року №01-10/2817, від 30 жовтня 2018 року №01-10/2816.
Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року задоволено заяви суддів Коваленко Н.В., Берназюка Я.О., Желєзного І.В. про самовідвід, оскільки при визначення складу суду для розгляду даної справи допущено помилку в їх спеціалізації, що є порушенням порядку визначення складу суду, встановленого статтею 31 КАС України.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 лютого 2021 року для розгляду справи №560/1380/20 визначено колегію суддів у складі судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М., суддів Жука А.В., Радишевської О.Р.
Перевіривши матеріали касаційної скарги Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Так, у тексті касаційної скарги заявник указує, що підставами касаційного оскарження судових рішень у справі №560/1380/20 є пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У тексті касаційної скарги заявник зазначає, що судами не ураховано правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі №826/6713/18, від 06 серпня 2020 року у справі №910/13541/17, від 14 травня 2018 року у справі №800/274/17, від 07 лютого 2018 року у справі №800/546/17, від 03 серпня 2018 року у справі №923/700/17.
Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі №910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі №925/3/7, пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі №910/24257/16). Такі ж висновки були викладені і в постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №910/8956/15 та від 13 вересня 2017 року у справі №923/682/16.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц).
Так, у справі №910/13541/17 спір стосувався відшкодування шкоди (справа розглядалась у порядку господарського судочинства); у справі №800/274/17 - визнання незаконним рішення Вищої ради правосуддя від 06 червня 2017 року; у справі №800/546/17 - визнання незаконним рішення Вищої ради правосуддя від 07 листопада 2017 року; у справі №923/700/17 - стягнення збитків у виді упущеної вигоди (справа розглядалась у порядку господарського судочинства). У справі №823/6713/18 правовідносини регулюються Порядком формування тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженим постановою НКРЕ від 28 липня 2011 року № 1384, Методикою розрахунку тарифів на транспортування та постачання природного газу для підприємств 3 газопостачання та газифікації, затвердженою постановою НКРЕ від 04 вересня 2002 року № 983, Процедурою встановлення та перегляду тарифів на послуги з транспортування, розподілу, постачання природного газу, закачування, зберігання та відбору природного газу, затвердженою постановою НКРЕ від 03 квітня 2013 року №369, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26 квітня 2013 року за №685/23217, Законами України "Про житлово-комунальні послуги", "Про природні монополії", "Про засади функціонування ринку природного газу", "Про ринок природного газу".
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги установлено, що правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі №826/6713/18, від 06 серпня 2020 року у справі №910/13541/17, від 14 травня 2018 року у справі №800/274/17, від 07 лютого 2018 року у справі №800/546/17, від 03 серпня 2018 року у справі №923/700/17, про які зазначає заявник, стосуються інших фактичних обставин справи, установлених судами, регулюються іншими нормативно-правовими актами, тому посилання скаржника на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у вказаних постановах Верховного Суду, є безпідставними.
З огляду на викладене, Суд відхиляє посилання заявника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Щодо посилання заявника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження Суд зазначає таке.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише посилання на такий підпункт, необхідно указати конкретну норму права щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.
Так, у тексті касаційної скарги заявник ставить до Суду ряд запитань. Однак, скаржником не указано конкретних норм права, щодо застосування яких відсутній висновок Верховного Суду. 
Суд звертає увагу відповідача, що формальне зазначення питань до Суду без вказівки на норму права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, не може вважатись належним виконанням вимог пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин, касаційна скарга Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі №560/1380/20.
Одночасно Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо буде усунуто обставини, які зумовили її повернення.
Ураховуючи викладене та керуючись статтею 332 КАС України Суд, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 вересня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі №560/1380/20 - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

...........................
Ж.М. Мельник-Томенко
Суддя Верховного Суду