Номер провадження: 22-ц/813/2716/21 
Номер справи місцевого суду: 946/4379/20
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,
за участю секретаря – Феленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про визнання виконавчого листа №2-1168/2010, виданого 05 листопада 2012 року на примусове виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року по справі за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Ізмаїльське відділення №6708 ВАТ «Державний ощадбанк України» до ОСОБА_2 про стягнення 346 751,02 грн., таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути на користь заявника безпідставно стягнуту суму 18141,09 грн.
При цьому посилаючись на те, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року за позовом відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Ізмаїльське відділення №7608 ВАТ "Державний щадний банк України" до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та внесення зміни до договору про іпотечний кредит з неї на користь відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Ізмаїльське відділення №7608 ВАТ "Державний щадний банк України" стягнуто заборгованість 344801,02 грн., судові витрати 1950 грн. на загальну суму 346751,02 грн.
Разом з тим ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2020 року внесені виправлення у заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року та стягнуто з неї на користь відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Ізмаїльське відділення №7608 ВАТ "Державний щадний банк України" 343201,02 грн., суму за обслуговування кредиту 1600 грн. та судові витрати 1950 грн., що загалом складає 346751,02 грн. 

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2020 року було відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 .
Ухвалу вмотивовано тим, що відсутні підстави визнавати, що виконавчий лист було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2020 року, відповідно до якої просила вказану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити у повному обсязі заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягнути на користь заявника безпідставно стягнуту суму 18141,09 грн. та постановити окрему ухвалу стосовно неправомірних дій судді ОСОБА_4 .
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви не з`ясувавши всіх обставин справи та порушивши норми матеріального та процесуального права.
При цьому посилаючись на те, що обставини викладені в ухвалі суду від 03.01.2020 року про виправлення помилки стосовно стягнення з заявниці нової суми боргу 42 253,82 доларів США та 1600 гривень за обслуговування кредиту, які є предметом та обгрунтуванням заяви взагалі не досліджувались та не оцінені в ухвалі суду про відмову в заяві про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.
Апелянт вказує, що в ухвалі суду першої інстанції відсутня описова та мотивувальна частина, вказану заяву було призначено до розгляду з порушенням порядку визначеного ст. 432 ЦПК України та судове засідання було проведено з порушенням норм процесуального права. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

23 листопада 2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого представник банку просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
При цьому посилаючись на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, а отже підлягають залишенню без задоволення. 
27 січня 2021 року ОСОБА_1 подала заперечення на відзив на апеляційну скаргу, відповідно до яких просила врахувати вказані заперечення та приєднати їх до матеріалів справи.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою від 05.10.2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду на 11.02.2021 року на 10:45 год.
11 лютого 2021 року на електронну адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, яку вмотивовано необхідністю розгляду вказаної справи виключно у присутності сторін.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня до закінчення дії карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 р., адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 20.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території м.Одеси рівня епідемічної небезпеки: “помаранчевий” або “червоний”, зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.
Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в проваджденні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, освідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відхилити клопотання апелянта про відкладення розгляду справи. Справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року за позовом відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Ізмаїльське відділення №7608 ВАТ "Державний щадний банк України" до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та внесення зміни до договору про іпотечний кредит з неї на користь відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Ізмаїльське відділення №7608 ВАТ "Державний щадний банк України" стягнуто заборгованість 344801,02 грн., судові витрати 1950 грн. на загальну суму 346751,02 грн.
25 лютого 2010 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Ізмаїльське відділення №7608 ВАТ "Державний щадний банк України" заборгованість на загальну суму 346751,02 грн.
В грудні 2019 року до суду звернувся представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» із заявою про виправлення описки за текстом заочного рішення від 25 лютого 2010 року, оскільки в рішенні вказано суму боргу лише в грошовій одиниці України - гривні за курсом НБУ, тобі як кредит надавався позичальнику в іноземній валюті.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 січня 2020 року внесені виправлення у заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25 лютого 2010 року та стягнуто з ОСОБА_2 на користь відкритого акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Ізмаїльське відділення №7608 ВАТ "Державний щадний банк України" 343201,02 грн., суму за обслуговування кредиту 1600 грн. та судові витрати 1950 грн., що загалом складає 346751,02 грн.
Вказана ухвала сторонами не оскаржувалась.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами Державної влади на всій території України. Виключення в даній статті відсутні.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Відповідно до статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення (матеріально-правові обставини), наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність встановлення питань виконання судового рішення (процесуально-правові обставини).
Отже, за приписами даних норм процесуального права, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню).
При цьому словосполучення «або з інших причин» застосоване у гипотезі ч.2 ст.432 ЦПК України не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Саме такі роз`яснення надано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 8 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».
Наведені у заяві ОСОБА_1 обставини не дають підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у розумінні ст. 432 ЦПК України, оскільки остання не надала доказів помилковості видачі виконавчого листа , невідповідності його змісту, формі, реквізитам такого документа, добровільним виконанням боржником чи іншою особою.
Встановивши, що виконавчий лист виданий на підставі рішення суду від 25 лютого 2010 року, яке набрало законної сили, а тому підлягає примусовому виконанню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відповідно до положень статті 432 ЦПК України.
Крім того, суд вважає необхідним звернути увагу на те, що ЗУ «Про виконавче провадження» визначені строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання і в разі їх пропуску для стягувача настають відповідні наслідки у виді відмови виконавця у відкриті виконавчого провадження.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не спростовують висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 17 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                 О. В. Князюк

Судді:                                                                                 О.М. Таварткіладзе

                                                                                А.П. Заїкін