ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/5789/18                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого - судді Земляної Г. В.
суддів:          Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва  від 10 листопада 2020 року
у справі №826/5789/18 (розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи)
за позовом ОСОБА_1  
до відповідача Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
          
В С Т А Н О В И Л А :
У квітні 2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач) з позовною заявою до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (надалі - відповідач), в якому просила суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо не виплати суми допомоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , по догляду за дитиною - ОСОБА_2 , до досягнення ним трирічного віку за період з 01.05.2011 p. по 31.10.2011 p. у розмірі 5 005,00 грн; 
- зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат здійснити виплату ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 недоплаченої допомоги по  догляду за дитиною - ОСОБА_2 , до досягнення ним трирічного віку за період з 01.05.2011 p. по 31.10.2011 p. у розмірі 5 005,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України;
- установити судовий контроль за виконанням рішення суду. 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що станом на час звернення до суду першої інстанції з даним позовом виплати недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.05.2011 року по 31.10.2011 року (включно) не здійснювались.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з зазначеним судовим рішенням позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 листопада 2020 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що станом на час звернення до суду першої інстанції з даним позовом виплати недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.05.2011 року по 31.10.2011 року (включно) не здійснювались.
Відповідач відзиву на апеляційну скарну не подано.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду (надалі - КААС) від 12.02.2015 року по справі №2а-7802/11, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 29 листопада 2011 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації протиправними щодо недонарахування суми допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.05.2011 по 31.10.2011 року.
Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації здійснити перерахування та виплату недоплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.05.2011 року по 31.10.2011 року (включно) ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням".
На виконання вказаного рішення суду, розпорядженням Деснянського управління праці та соціального захисту населення від 17.03.2015 позивачу нарахована допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.05.2011 по 30.09.2011 в сумі 960 грн; з 01.10.2011 по 31.10.11 в сумі 985 грн.
Однак, допомога виплачена фактично не була.
В березні 2018 року позивач, посилаючись на рішення КААС від 12.02.2015 року та Розпорядження Деснянського УПСЗН від 17.03.2015, звернулась до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат зі зверненням, в якому просила повідомити, в який період будуть здійснені виплати коштів ОСОБА_1 по догляду за дитиною, як застрахованій особі.
Листом від 21.03.2018 №09/314-011 відповідач повідомив позивача, серед іншого, про те, що Державною казначейською службою України згідно з частиною 1 статті 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" здійснюється виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. 
Одночасно до відома позивача доведено, що Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не є боржником згідно постанови КААС від 12.05.2015.      
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що  позивачем на власний розсуд не вчинено дій, направлених на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, в рамках Закону України "Про виконавче провадження", Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про те, що в рамках існуючого юридичного спору позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в позові.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п.1-3.3 Положення про Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 січня 2007 р. № 65, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі - Центр) є державною установою і підпорядковується Головному управлінню соціального захисту населення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 
Центр у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань реалізації програм соціального захисту населення, а також цим Положенням. 
Головним завданням Центру є: 
Забезпечення реалізації державної політики у сфері соціального захисту та обслуговування населення, надання соціальної допомоги громадянам, які потребують підтримки з боку держави. 
Підготовка документів на виплату всіх видів соціальної допомоги, житлових субсидій у готівковій формі на придбання твердого і рідкого пічного палива та скрапленого газу, компенсаційних виплат інвалідам, виплат громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших грошових виплат (далі - соціальна допомога, інші грошові виплати). 
Здійснення контролю за правильністю призначення, перерахунку, нарахування і виплати всіх видів соціальної допомоги, інших грошових виплат.
Разом з тим, за змістом ст. 11 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", для призначення допомоги при народженні дитини до органу праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та свідоцтва про народження дитини подається одним з батьків (опікуном), з яким постійно проживає дитина, заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та копія свідоцтва про народження дитини.
Аналогічні за змістом норми містяться в розділі "Допомога при народженні дитини" Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 р. № 1751.
Колегія суддів звертає увагу, що постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12.02.2015 року по справі №2а-7802/11, саме Управління праці та соціального захисту населення Деснянської РДА, а не відповідача, було зобов`язано вчинити певні дії на користь позивача у формі перерахунку і виплати коштів.
З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що Деснянським районним судом міста Києва 12 вересня 2016 року по справі №2-а-7802/11 прийнято ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2а-7802/11 виданого 11.08.2016 року Деснянським районним судом м. Києва у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та стягнення коштів.
З аналізу матеріалів справи вбачається, що позивач не була позбавлена права подати виконавчий лист № 2а-7802/11, виданий 11.08.2016 року Деснянським районним судом м. Києва, для пред`явлення до виконавчої служби.
Проте, в матеріали справи не містяться докази пред`явлення виконавчого листа до виконання та подальшого відкриття виконавчого провадження, в рамках якого здійснена заміна первісного боржника на відповідача по даній справі.
При цьому, Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не є правонаступником Управління праці та соціального захисту населення Деснянської РДА (код ЄДРПОУ 37501611).
Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Управління праці та соціального захисту населення Деснянської РДА (код ЄДРПОУ 37501611) по справі №2а-7802/11 не припинено та не перебуває у стані припинення (боржника).
З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач в рамках спірних правовідносин не міг допустити протиправної бездіяльності по відношенню до позивача, оскільки документів про призначення допомоги позивач до відповідача не подавала; Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не є відповідачем по справі №2а-7802/11.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлений був права звернутися до Державної казначейської служби України з заявою щодо не перерахування на рахунок виплати допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 01.05.2011 по 31.10.2011 року на підставі рішення суду.
Враховуючи вищевикладене, колегія судів вважає, що позивачем не вчинено дій, направлених на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, в рамках Закону України "Про виконавче провадження", а отже позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, що  і стало підставою для відмови в позові.
Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.
При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 34, 242, 243, 246, 308, 311, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва  від 10 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у п. 2 ч.5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Головуючий суддя                                                                      Г. В. Земляна

Судді                                                                                          Є. І. Мєзєнцев

                                                                                                    В. В. Файдюк