УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
4 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 343/1466/20
провадження № 61-777ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Сектор освіти Долинської районної державної адміністрації,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу 
Івано-Франківського апеляційного суду від 3 листопада 2020 року, постановлену за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Сектор освіти Долинської районної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення,
ВСТАНОВИВ:
23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за її заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. 
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 3 листопада 2020 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення. 
Постановляючи ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що всі вимоги ОСОБА_1 розглянено і підстави для ухвалення додаткового судового рішення у справі відсутні. 
Не погоджуючись із ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 3 листопада 2020 року, ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене судове рішення і передати справу до суду апеляційної інстанції.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.
З аналізу статті 389 ЦПК України убачається, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
Суд апеляційної інстанції установив, що ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Сектор освіти Долинської районної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявник просила встановити факт відсутності у Долинському районі Івано-Франківської області юридичної особи із офіційним найменуванням «Відділ освіти управління освіти, молоді та спорту Долинської районної державної адміністрації» за період з 1 лютого 2014 року до 3 липня 2020 року.
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 
2020 року - без змін.
23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі за її заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
В обґрунтування заяви вказала, що апеляційним судом не вирішено її заяви від 14 вересня 2020 року та від 23 вересня 2020 року і не постановлено окрему ухвалу на підставі частини першої статті 262 ЦПК України. 
Просила ухвалити додаткове рішення за заявами, які зареєстровані за вх. № 8438/20 № 4 та вх. № 8832/20 № 4а.
Частиною першою статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Відповідно до статті 385 ЦПК України суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Суд апеляційної інстанції установив, що переглядаючи ухвалу суду першої інстанції від 21 серпня 2020 року, Івано-Франківський апеляційний суд не вбачав правових підстав для постановлення окремої ухвали, передбачених статтями 262, 385 ЦПК України. 
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що вимоги ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали розглянуто і підстави для ухвалення додаткового рішення, передбачені статтею 270 ЦПК України, відсутні, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.
Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення, касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 3 листопада 2020 року є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення. Судове рішення касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики. З огляду на викладене відсутні підстави для відкриття касаційного провадження. 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
Оскільки оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, постановленим із додержанням норм процесуального права і підстави для його скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 3 листопада 2020 року суд відмовляє.  
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 3 листопада 2020 року, постановлену за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1  про ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Сектор освіти Долинської районної державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                                                  С. О. Карпенко 
         В. М. Ігнатенко
         В. А. Стрільчук