ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/1901/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                        судді-доповідача  Чумака С.Ю.,
                                                  суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,       

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України 

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року в адміністративній справі № 340/1901/20 (суддя І інстанції – Хилько Л.І.)

за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького апеляційного суду про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа – Державна судова адміністрація України

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

-          визнати протиправним та скасувати наказ голови Кропивницького апеляційного суду № 10 від 29.04.2020 в частині п. 1, а саме обмеження нарахування та виплати суддівської винагороди за квітень 2020 та травень 2020 року, починаючи із 18 квітня 2020 року, який був застосований до судді Кропивницького апеляційного суду ОСОБА_1 із застуванням обмеження нарахування у сумі 45868,38 грн за квітень 2020 та 120404,50 грн за травень 2020;

-          зобов`язати провести нарахування та виплату суддівської винагороди на підставі ч. 2, 3   ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"   виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року становить 115 610 грн та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить понад 15 років у квітні 2020 року та у розмірі 50% посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить понад 20 років у травні 2020 року з урахуванням утримання з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті на період з 18 квітня 2020 року на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року позов задоволений частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 1 наказу голови Кропивницького апеляційного суду № 10 від 29 квітня 2020 "Про оплату праці суддів", стосовно судді Кропивницького апеляційного суду Іванова Д.Л., зобов`язано Кропивницький апеляційний суд нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду (враховуючи раніше виплачені суми, з урахуванням податків і зборів) за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року без застосування обмеження, встановленого   статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IX. 
У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Державна судова адміністрація України подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, відмовивши у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що будь-які видатки держави, їх розмір і цільове спрямування визначаються виключно законом про Державний бюджет України. 18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX (далі – Закон № 553), яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, а тому з 18 квітня 2020 року відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених   Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Крім того вказує, що   рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020   на спірні правовідносини в період з      18.04.2020 до 28.08.2020 не впливає, оскільки ці правовідносини виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до прийняття такого рішення.
Позивач та відповідач своїм процесуальним правом на подачу відзиву не скористались, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
Позивач Указом Президента України № 432/2008 від 13.05.2008 призначений строком на п`ять років на посаду судді Новомиргородського районного суду Кіровоградської області (а.с. 10-11).
Указом Президента України № 919/2010 від 27.09.2010 позивача переведено на роботу на посаді судді Кіровського районного суду міста Кіровограда у межах п`ятирічного строку (а.с. 12).
Постановою Верховної Ради України № 250-VIІІ від 16.05.2013 позивача обрано на посаду судді Кіровського районного суду міста Кіровограда безстроково (а.с. 13-14).
Постановою Верховної Ради України № 593-VIІ від 19.09.2013 позивача обрано на посаду судді апеляційного суду Кіровоградської області (а.с. 15- 17).
Наказом від 08.01.2019 № 4-к позивача зараховано до штату Кропивницького апеляційного суду з 9 січня 2019 року із встановленням посадового окладу відповідно до штатного розпису та щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 40 % посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить понад 15 років (а.с. 18).
Наказом від 29.05.2020  № 17-к позивачу було встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 50 % посадового окладу, як такому, стаж роботи якого становить більше 20 років (а.с. 25).      
Пунктом 1 наказу голови Кропивницького апеляційного суду від 29.04.2020 № 10 "Про оплату праці" визначено, що при виплаті суддівської винагороди за квітень 2020 року, обмеження, що передбачені   Законом № 553-ІХ, застосувати до частини суддівської винагороди, починаючи з 18 квітня 2020 року, пропорційно до кількості відпрацьованих у місяці робочих днів/годин, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат) (а.с. 26).
Відповідно до довідки від 3 червня 2020 року № 07-21/137/2020, виданої Кропивницьким апеляційним судом, у травні 2020 року позивачу нараховано суддівську винагороду в розмірі 47   230 грн. (а.с. 6).
Позивач, вважаючи протиправними наказ голови суду про обмеження його суддівської винагороди та виплату у травні 2020 року зазначеної винагороди в обмеженому розмірі,  звернувся до суду з цим позовом. 

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, застосувавши приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, зазначив, що нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівську винагороду із застуванням обмеження її розміру, суб`єкт владних повноважень діяв з порушенням   статті 130 Конституції України,   статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності судді, відтак, порушене право позивача належить поновленню шляхом зобов`язання Кропивницького апеляційного суду провести нарахування та виплату суддівської винагороди позивача на підставі частини 2, 3   статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"   з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, оскільки після винесення рішення Конституційним Судом України від 28 серпня 2020 року № 10-/2020 у справі №1-14/2020 (230/20) спір щодо застосування   Закону № 553-IX в частині обмеження суддівської винагороди відсутній.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ
Статтею 8 Конституції України   визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України   має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі   Конституції України   і повинні відповідати їй.
Норми   Конституції України   є нормами прямої дії.

Відповідно до частини 2   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Статтею 130 Конституції України   визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Частиною 1   статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»   визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, що повністю узгоджується з приписами ч. 2 ст. 130 Конституції України.
Зазначені конституційні запобіжники мають на меті унеможливлення свавільного встановлення або зміни законодавцем розміру винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу через інші законодавчі акти.
Відповідно до частини 2   статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»   суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;
2) перебування на адміністративній посаді в суді;
3) науковий ступінь;
4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Частиною 9   статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»   визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
Отже, з огляду на приписи ч. 2 ст. 130 Конституції України та ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розмір суддівської винагороди, зокрема і граничний розмір останньої можуть визначатись виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів".
Натомість, 12 березня 2020 року набрала чинності   постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на всій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.
18 квітня 2020 року набрав чинності   Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 такого змісту: 
«Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)».
Відповідно частин 1-4   статті 7 КАС України   суд вирішує справи відповідно до   Конституції   та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені   Конституцією   та законами України.
У разі невідповідності правового акта   Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить   Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми   Конституції України   як норми прямої дії.
У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.
Отже, адміністративний суд при вирішенні спору повинен застосувати правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто в спірних правовідносинах приписи ч. 2 ст. 130 Конституції України.
Апеляційний суд з цього приводу зазначає, що   Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не є Законом про судоустрій, виключно яким відповідно до ч. 2 ст. 130 Конституції України може встановлюватись розмір винагороди судді, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для застосування його положень при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди, яка, як одна із складових гарантій незалежності суддів, не може бути змінена чи врегульована іншим   законом, ніж змінами до   Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що набрання 18 квітня 2020 року чинності Законом № 553, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 зазначеного вище змісту, не змінило правове регулювання правовідносин з нарахування та виплати суддівської винагороди, а тому у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття спірного наказу та обмеження розміру суддівської винагороди.
Натомість, відповідач всупереч приписам ч. 2 ст. 130 Конституції України та ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосував до спірних правовідносин положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», якими ці відносини, як зазначалось вище, не регулюються, внаслідок чого безпідставно видав наказ про обмеження розміру суддівської винагороди позивача та в період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року виплачував останньому зазначену винагороду в обмеженому розмірі.
Отже, правова позиція апеляційного суду полягає в наступному:
Набрання 18 квітня 2020 року чинності Законом № 553 не змінило правового регулювання правовідносин з нарахування та виплати суддівської винагороди, оскільки Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір винагороди судді за приписами ч. 2 ст. 130 Конституції України не регулюється, а тому розмір суддівської винагороди станом як на 18 квітня 2020 року, так і в подальшому у період існування спірних правовідносин повинен був визначатися виключно за положеннями статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідач навіть після набрання чинності Законом № 553 та доповненням Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» статтею 29 повинен був діяти виключно в межах приписів ч. 2 ст. 130 Конституції України, тобто застосовувати для обчислення розміру винагороди судді виключно положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Натомість останній жодних норм стосовно можливості обмеження розміру винагороди судді не містить.
З огляду на вказане апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно   Законом України "Про судоустрій та статус суддів", при цьому застосування вимог   статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»   прямо суперечить   статті 130 Конституції України.
У зв`язку з цим колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо протиправності оскарженого наказу голови суду та зобов`язання Кропивницького апеляційного суду провести нарахування та виплату суддівської винагороди позивача на підставі частин 2, 3   статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Відповідач по суті погодився з рішенням суду першої інстанції, оскільки апеляційну скаргу не подавав.
Доводи апелянта – третьої особи, що відповідач не мав правових підстав для нарахування та виплати суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету, є безпідставними, оскільки, по-перше, статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» видатки Державного бюджету не визначались, а по-друге, відповідно до Додатку № 3 до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» загальні видатки на забезпечення здійснення правосуддя (код 0501020) Законом № 553 були збільшені, а в частині фонду оплати праці залишились незмінними.
Крім того, апеляційний суд враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-/2020 у справі № 1-14/2020 (230/20) визнано такими, що не відповідають   Конституції України   (є неконституційними), положення:
- частин першої, третьої   статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ   зі змінами;
- абзацу дев`ятого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.
Зазначені обставини, як правильно зазначив суд першої інстанції, виключають необхідність звернення відповідно до ч. 4 ст. 7 КАС України до Верховного Суду з клопотанням про внесення до Конституційного Суду України подання щодо неконституційності   статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік». 
Натомість, оскільки, як зазначалось вище, відповідачем положення статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» щодо обмеження суддівської винагороди в період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року протиправно застосовувались всупереч імперативним приписам ч. 2 ст. 130 Конституції України, то визнання цієї статті неконституційною правового значення для вирішення спору не має, а тому безпідставними є і доводи апелянта, що тільки з 28 серпня 2020 року зазначена стаття втратила чинність, а до цієї дати її застосування відповідачем було правомірним.
ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд ще раз наголошує, що відповідач у період з 18 квітня по 27 серпня 2020 року протиправно всупереч імперативним приписам ч. 2 ст. 130 Конституції України застосовував при визначенні розміру винагороди судді положення статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», а тому судом першої інстанції правомірно визнано протиправним і скасовано наказ голови суду щодо обмеження суддівської винагороди позивача, а також застосовано положення ч. 2 ст. 9 КАС України і зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу протиправно невиплачену в зазначений період суддівську винагороду.
Інше ж тлумачення зазначених вище норм права, на думку колегії суддів, може стимулювати виконавчу та законодавчу владу до прийняття аналогічних неконституційних нормативно-правових актів, а також створювати у законодавця та органів виконавчої влади хибне враження, що вони можуть обмежувати чи зменшувати розмір винагороди судді всупереч імперативній конституційній забороні іншими, ніж закон про судоустрій, законами і таке обмеження чи зменшення буде правомірним до того часу, поки Конституційний Суд України не визнає такі закони неконституційними. 

Очевидним є те, що в правовій державі нехтування нормами Конституції є неприпустимим за будь-яких умов.

Отже, апеляційний суд вважає, що спірне обмеження суддівської винагороди позивача було протиправним з моменту його застосування, тобто з 18 квітня 2020 року, і подальше визнання закону неконституційним на це жодним чином не впливає, тобто позивачу протиправно недоплачено належну винагороду судді, у зв`язку з чим судом першої інстанції обрано правильний спосіб захисту порушених прав та інтересів позивача.  

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року в адміністративній справі № 340/1901/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 18 січня 2021 року і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання її копії.

          Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                               суддя                                                  С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                  І.В. Юрко