ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/4980/20  Номер провадження 22-ц/814/295/21	Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2020 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що з 12.12.2019 року перебуває у шлюбі зі ОСОБА_2 , проте, у зв`язку з погіршенням стосунків, з травня 2020 року вони разом не проживають, та на даний час питання щодо розірвання шлюбу вирішено буди не може через недосягнення їх дитиною віку в один рік.
Від шлюбу сторони по справі мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у теперішній час проживає із позивачем, та перебуває на її утриманні і вихованні, а відповідач проживає окремо, та належним чином не бере участі у матеріальному забезпеченні дитини та позивача, проте має змогу утримувати дитину та, відповідно, позивача, яка на даний час, до досягнення сином трьох років, працювати не може.
З урахуванням наведеного прохала стягувати з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, та аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04.06.2020 року і до досягнення дитиною трьох років.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04.06.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з 04.06.2020 року та до досягнення дитиною трьох років.
Рішення в частині стягнення аліментів піддано негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Стягнуто зі ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Вказане рішення місцевого суду оскаржила позивач, яка у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, та їх неповне з`ясування, просить рішення місцевого суду змінити в частині визначення виду та розміру аліментів, а саме: 
-стягувати зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1. в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття;
-стягувати зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04.06.2020 року і до досягнення дитиною трьох років.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при подачі позову, вона визначала проводити стягнення у відсотковому співвідношенні до доходу платника. Проте, місцевий суд, в порушення вимог ст.13 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог та безпідставно визначив (змінив) спосіб стягнення аліментів з відсотку від розміру доходу відповідача на тверду грошову суму.
Зауважує, що ні вона, ні відповідач не просили визначати стягнення у твердій грошовій сумі по 1000 гривень на користь позивача та дитини.
Відтак, на думку апелянта, визначений судом спосіб стягнення аліментів, з урахуванням віку дитини, призведе до того, що вона постійно буде змушена, протягом 18 років, звертатись до суду з позовами про збільшення розміру аліментів.
Окрім того, вказує, що відповідач перебуває у працездатному віці, проблем зі здоров`ям немає, інші утриманці відсутні, не обтяжений іншими аліментними зобов`язаннями, відтак, має змогу платити аліменти у розмірі, визначеному в позові, як на утримання дитини, так і матері.
Вказує, що посилання відповідача на добровільне надання матеріальної допомоги на утримання дитини, є неспроможним, оскільки доказів вказаного не надано.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, прохав залишити його в силі, а апеляційну скаргу відхилити.
Вказує, що, попри той факт, що відповідач із сином не проживає, він продовжує матеріально його утримувати, що підтверджується належними доказами - фіскальними чеками, доданими до відзиву на позов.
Зауважує, що, оскільки на даний час відповідач не працює, то стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є правомірним, а розмір аліментів, визначений позивачем, вважає завищеним.
Вважає, що позивач належним чином не довела наявності у відповідача можливості сплати ним аліментів на утримання дружини, що є обов`язковою умовою для присудження таких, згідно вимог ст.84 СК України.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. 

Як убачається з матеріалів справи, згідно актового запису №89, складеного виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 одружились 12 грудня 2019 року, прізвище подружжя після реєстрації шлюбу: « ОСОБА_2 » (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.12.2019 року, а.с.7).

Відповідно до актового запису №204, складеного Київським районним у місті Полтава ВДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками його записані - ОСОБА_2 (батько) та ОСОБА_1 (мати) (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 27.05.2020 року, а.с.8).

Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини у травні 2020 року та на даний час проживають окремо. 

Станом на день розгляду справи малолітній син сторін у справі проживає разом із матір`ю - позивачем ОСОБА_1 .

Задовольняючи позов частково місцевий суд виходив із того, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина в належному розмірі у добровільному порядку не надає, а тому, у відповідності до норм Сімейного Кодексу України, необхідно стягнути аліменти у сумі по 1000,00 грн. на матір та дитииу.

Проте, такі висновки місцевого суду не в повній мірі відповідають матеріалам справи та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч.3 ст.181 даного кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч.ч.1,2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відтак, оскільки матеріалами справи установлено, що відповідач є здоровою працездатною людиною, наразі офіційно не працевлаштований, непрацездатних осіб на утриманні не має і тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, зокрема, у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), як того прохала в позові ОСОБА_1 .

При цьому, визначення місцевим судом в оскаржуваному судовому рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі є протиправним, оскільки виходить за межі позовних вимог.
Твердження стосовно того, що, оскільки відповідач не працевлаштований офіційно, то аліменти необхідно визначати в твердій грошовій сумі, є безпідставним, оскільки законодавчо такого обов`язку чітко не визначено. 
       Так, спосіб стягнення аліментів визначається судом в кожному конкретному випадку, виходячи зі змісту позовних вимог та обставин справи, а факт відсутності у платника аліментів офіційного заробітку не є перепоною для визначення аліментів у відсотковому співвідношенні до заробітку (доходу), оскільки такий буде вираховуватися виконавчою службою відповідно до середнього заробітку в регіоні.
При цьому, добровільне надання ОСОБА_2 матеріальної допомоги дитині у вигляді придбання речей, не може стати підставою для відмови в позові за відсутності юридичної підтвердженості надання такої допомоги в майбутньому.

За змістом ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

       У відповідності до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.
       Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відтак, стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх сина ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості, а також задовольнятиме правомірні очікування позивача та не буде занадто обтяжливим для відповідача.

Посилання  ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що розмір аліментів, визначений в позові, є завищеним, оскільки він офіційно не працює, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, за наявності законодавчо визначеного обов`язку батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При цьому, стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходу відповідача є розумним стягненням.

Відтак, відповідно до вищевикладеного та враховуючи рівність обох батьків у вихованні та матеріальному забезпечення дитини, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 у визначеному в позові розмірі, оскільки мати самостійно утримати дитину не має змоги, зокрема, з урахуванням того, що дитині сторін по справі немає трьох років, відтак, ОСОБА_1 не має змоги працювати, а батько в добровільному порядку належної матеріальної підтримки не надає.

Згідно ч.ч.2,4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. 
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відтак, оскільки син сторін по справі ОСОБА_3 , якому станом на день розгляду справи не виповнилось одного року, проживає з матір`ю - позивачем по справі ОСОБА_1 , яка з урахуванням вказаних обставин не може працювати та забезпечувати себе і дитину, то такий обов`язок необхідно покласти та відповідача ОСОБА_2 .
З урахуванням наведених обставин, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на її утримання щомісячно, до досягнення їх дитиною трирічного віку, у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

Твердження апелянта про те, що позивач належним чином не довела наявності у відповідача можливості сплати ним аліментів на утримання дружини, що є обов`язковою умовою для присудження таких, згідно вимог ст.84 СК України, колегія суддів оцінює критично, оскільки наявність у позивача власного житла та отримання нею соціальної допомоги по народженню дитини не вказує на відсутність у неї права на утримання від чоловіка до досягнення дитиною трьох років, оскільки таке право в неї наявне незалежно від її матеріального становища.
Щодо недоведеності обставин про можливість відповідача утримувати свою дружину до досягнення їх дитиною трьох років, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Так, станом на день розгляду справи позивач не може працювати у зв`язку зі здійсненням догляду за малолітнім сином. При цьому, відповідач є здоровою працездатною людиною, відтак, факт відсутності його офіційного працевлаштування, за вказаних обставин справи, не може вважатися достатнім для позбавлення його обов`язку утримувати свою дружину.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову та апеляційної скарги ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору, відтак, його сума в 840,80 грн. (за подачу позову) та 1261,20 грн. (за подачу апеляційної скарги), а всього - 2102 грн., підлягає до стягнення з відповідача на користь держави.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , - задовольнити частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2020 року, - скасувати. 
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини, - задовольнити.
Стягувати зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягувати зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) . аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04.06.2020 року і до досягнення дитиною трьох років.
Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів, - в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути зі ОСОБА_2 2102 (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) грн. судового збору на користь держави.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак