П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

20 січня 2021 р.	м. Одеса	Справа № 400/3373/20	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г.В.                      рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв                      07 жовтня 2020 року 	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Донецькому прикордонному загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, а саме: визнання противоправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік, у кількості 28 днів; визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, за період з 2014 року по 26 січня 2018 року; зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік, у кількості 28 днів; зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення, за період з 2014 року по 26 січня 2018 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправною бездіяльність щодо невиплати індексації грошового забезпечення, за період з 04 жовтня 2017 року по 26 грудня 2017 року; зобов`язано виплатити індексацію грошового забезпечення, за період з 04 жовтня 2017 року по 26 грудня 2017 року.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з яких вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції помилково прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з незалученням належного відповідача, в частині стягнення індексації грошового забезпечення до жовтня 2017 року, так як саме суд першої інстанції мав встановити коло належних відповідачів у справі та вирішити спірні правовідносини.
Крім того, апелянт вважає, що він має право на виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік, так як фактичний статус учасника бойових дій отримано позивачем саме у 2017 році.
При цьому, на думку апелянта, зазначена дата у посвідченні учасника бойових дій є датою видачі такого посвідчення, а не датою отримання статусу учасника бойових дій.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно наказу начальника Донецького прикордонного загону від 04 жовтня 2017 року № 514-ос ОСОБА_1 для подальшого проходження служби прибув до Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України з Херсонського прикордонного загону.
При цьому, вказаним наказом позивача зараховано до списків особового складу загону та всіх видів забезпечення.
Наказом начальника Донецького прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 26 грудня 2017 року № 681-ос ОСОБА_1 звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.
Наказом командира оперативно-тактичного угрупування «Донецьк» від 26 січня 2018 року ОСОБА_1 вибув зі складу сил та засобів оперативно-тактичного угрупування «Донецьк» на підставі клопотання начальника ВЧ 9937 від 25 січня 2018 року.
Крім того, в березні 2018 року позивач отримав статус учасника бойових дій та право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 13 березня 2018 року.
В свою чергу, бажаючи стягнути недоотриману у період служби індексацію грошового забезпечення, а також компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як позивачу протиправно не виплачено індексації його грошового забезпечення у період проходження служби в Донецькому прикордонному загоні Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно ч. 6 ст. 5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення, який визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин судом, зокрема, перевіряється правомірність допущеної Донецьким прикордонним загоном Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України бездіяльності щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення військовослужбовців у повному обсязі, за період з 2014 року по 2018 рік.
При цьому, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що вищезазначеними нормами чинного законодавства передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.
В даному випадку, як встановлено судом першої інстанції та не оскаржується сторонами у справі, при виплаті позивачу грошового забезпечення, у період з 04 жовтня 2017 року по 26 грудня 2017 року, Донецьким прикордонним загоном не здійснювалось нарахування та виплата індексації позивачу у повному обсязі.
В свою чергу, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення індексації грошового забезпечення за період з 2014 року по 04 жовтня 2017 року та з 26 грудня 2017 року по 26 січня 2018 року, судом першої інстанції встановлено, що позивача зараховано до особового складу Донецького прикордонного загону з 04 жовтня 2017 року (наказ № 514-ос від 04 жовтня 2017 року) та виключено зі списків особового складу Донецького прикордонного загону 26 грудня 2017 року (наказ № 681-ос від 26 грудня 2017 року).
В даному випадку, колегія суддів погоджується з висновком суду про часткове задоволення позовних вимог у цій частині, так як у спірних періодах, зазначених позивачем, він не проходив службу та не отримував грошове забезпечення у Донецькому прикордонному загоні.
При цьому, колегія суддів не приймає посилань апелянта на те, що спірна сума індексації має виплачуватись за останнім місцем служби особи, так як спірні суми індексації за попередні періоди (у разі їхньої невиплати у встановленому порядку) мали виплачуватись позивачу у день його виключення з особового складу військових частин, у яких він проходив службу до жовтня 2017 року.
Крім того, колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на те, що саме суд першої інстанції мав залучити до розгляду даної справи належного відповідача, а саме орган у якому позивач проходив службу до жовтня 2017 року, з огляду на наступне.
В даному випадку, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
При цьому, у даній справі позивачем заявлено позовні вимоги лише до Донецького прикордонного загону. 
Більш того, колегія суддів зазначає, що позивач скористався професійною правничою допомогою, а тому колегія суддів вважає, що враховуючи незначну складність даної справи, адвокат позивача міг встановити коло належних відповідачів у справі та заявити останнім відповідні вимоги.
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що на стадії апеляційного провадження у справі суд позбавлений можливості залучати до участі у розгляді справи нових відповідачів, які не приймали участі у розгляді справи в суді першої інстанції.
Щодо вимог позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Згідно з п. 12 ст. 12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
В свою чергу, Закон України «Про відпустки» встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Відповідно до ст. 16-2 ЗУ «Про відпустки», учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Між тим, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно абз. 3 п. 14 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В даному випадку, сторонами у справі не заперечується, що позивачу не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за період з 2017 року по 2018 рік.
При цьому, відмовляючи у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції встановлено, що статус ветерана війни – учасника бойових дій отримано позивачем лише у березні 2018 року, а тому він не отримав права на виплату йому спірної компенсації.
В свою чергу, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне повторно зазначити, що позивача виключено з особового складу Донецького прикордонного загону та знято з усіх видів забезпечення з 26 грудня 2017 року, а тому він не отримав право на отримання відповідної компенсації у 2018 році.
При цьому, є безпідставними посилання позивача на той факт, що саме у 2017 році він приймав безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони на протязі 30 днів, а як наслідок отримав статус учасника бойових дій, так як вказані обставини є лише підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.
В свою чергу, згідно положень Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, який затверджено постановою КМУ від 20 серпня 2014 року № 413, статус учасника бойових дій надається особі спеціально уповноваженою комісією за наслідком прийняття відповідного рішення про надання статусу учасника бойових дій та видачі особі відповідного посвідчення.

В даному випадку, як зазначено вище, статус учасника бойових дій, а як наслідок право на отримання спірних пільг позивач отримав у березні 2018 року, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню.
В свою чергу, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.   Крусян А.В.