Ухвала
 
15 березня 2021 року
місто Київ
 
справа № 520/17348/19
провадження № 61-3613ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., дослідив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до начальника відділення № 15-51 Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» Строгової Тетяни Василівни, економіста 2-ї категорії Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» Багінської Маргарити Ігорівни, третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний», про відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 у липні 2019 року звернувся до суду з позовом, у подальшому уточненим, про солідарне стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 731 109 600, 00 грн.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 05 березня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявником як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначено, що:
- оскаржувані судові рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;
- судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/18 (провадження № К/9901/22118/19). Відповідно до зазначеного висновку рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. Розрахунковий рахунок у справі є таким, з якого позивачем здійснюється виплата заробітної плати, сплата податків та зборів. Накладення арешту на такий рахунок є неправомірним. Не враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 761/24143/19 (провадження № 61-17538св20), відповідно до яких моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди;
- судом першої інстанції безпідставно не враховані судові рішення, ухваленні у справах № 2-685/10 та № 520/14487/19;
- суд першої інстанції ухвалив рішення в особистому кабінеті, тобто не в нарадчій кімнаті;
- суд першої інстанції не видав повний текст судового рішення у строки, визначенні процесуальним законом; із порушенням процесуальних строків опублікував рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень;
- суд апеляційної інстанції не допустив заявника до зали судового засідання під час розгляду апеляційної скарги;
- суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у праві поставити питання відповідачам, відмовив у розгляді клопотання про зупинення дії рішення суду першої інстанції; судами відмовлено у проведенні експертизи.
Таким чином, серед підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявником зазначені та підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389 та пункті 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
IІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
IV. ЩОДО КЛОПОТАННЯ ПРО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ
Звертаючись до Верховного Суду із касаційною скаргою, ОСОБА_1 також просив як забезпечення позову накласти арешт на все майно відповідачів.
В оцінці такого клопотання заявника Верховний Суд врахував, що відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Виходячи з системного аналізу наведеної норми права з врахуванням її зв`язку з правилами глави 10 розділу І ЦПК України, необхідно вважати обґрунтованим, що суд касаційної інстанції не може розглядатися як повноважний суд в розумінні частини першої статті 149 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції при розгляді касаційних скарг діє в порядку та межах, визначених цивільним процесуальним законодавством України, його повноваження обмежені правилами глави 2 розділу V ЦПК України «Касаційне провадження».
За правилом частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
За правилами статті 400 цього Кодексу переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Таким чином, межі повноважень суду касаційної інстанції визначаються метою здійснення перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в оскаржуваних в такому порядку судових рішеннях. При тому, що перелік таких судових рішень, що підлягають касаційному перегляду, також є вичерпним та міститься переважно у статті 389 ЦПК України. Отже, вирішення питання про забезпечення позову за правилами зазначеної глави ЦПК України не передбачене та до компетенції Верховного Суду не належить.
Резюмуючи, суд констатує, що відповідно до визначених процесуальним законом повноважень та функцій Верховний Суд здійснює виключно перевірку правильності ухвалених у справі рішень судів першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість вирішення процесуального питання забезпечення позову на цій стадії розгляду справи за відповідним поданим клопотанням сторони у справі.
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Київського районного суду м. Одеси цивільну справу № 520/17348/19 за позовом  ОСОБА_1 до начальника відділення № 15-51 Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» Строгової Тетяни Василівни, економіста 2-ї категорії Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Південний» Багінської Маргарити Ігорівни, третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Південний», про відшкодування моральної шкоди.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            А. С. Олійник

                                                                                                            В. В. Яремко