ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року                                     Справа №903/330/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючий суддя Дужич С.П.,
суддя Коломис В.В.,
суддя Саврій В.А. 

при секретарі судового засідання Ільчук Н.О. 
представники сторін не з`явились;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Селещука Олександра Михайловича на додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 07 грудня 2020 року, суддя Костюк С. В., повний текст складено 07 грудня 2020 року, у справі 
за позовом Фізичної особи-підприємця Селещука Олександра Михайловича
до Державного підприємства "Волиньвугілля"  
про стягнення 45 520 809,94 грн. 
Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, відкладення справи на іншу дату не надходило, заяв про відвід суддів не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:
03 листопада 2020 року, адвокат Микулик В.М., як представник позивача - ФОП Селещук О.М., звернувся до Господарського суду Волинської області з клопотанням про приєднання до матеріалів справи, в якому просить стягнути з відповідача – ДП "Волиньвугілля" на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 250 000,00 грн. 
07 грудня 2020 року, додатковим рішенням Господарського суду Волинської області було відмовлено у задоволенні клопотання ФОП Селещука О.М. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 250 000,00 грн. 
ФОП Селещук О.М. у своїй апеляційній скарзі просить додаткове рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким клопотання ФОП Селещука О.М. задовольнити і стягнути на його користь з ДП "Волиньвугілля" 250 000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки акт виконаних робіт від 03 листопада 2020 року №4-г містить чіткий та лаконічний перелік робіт, що здійснювалися адвокатом. Також, об`єм позовної заяви та чітко згруповані додатки, які збиралися і аналізувалися індивідуально, в сукупності налічують близько 1 000 аркушів.
Вказує на те, що окремої уваги заслуговують розрахунки штрафних санкцій, проведені в ручному режимі, оскільки несистематичні платежі, зустрічні заліки не давали змоги автоматизувати процес підрахунку. 
Звертає увагу суду, що відповідач не заперечував ні проти попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу, ані проти остаточного.
Окрім цього, вважає, що важливо врахувати співмірність розміру задоволених судом вимог позивача та розміру витрат на правничу допомогу, які позивач понесе (250 000,00 х 100) : 45 181 522,54 = 0,55%.
Відповідач не скористався своїм правом відзиву на апеляційну скаргу, проте його відсутність, відповідно ст. 165 ГПК України, не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

11 січня 2021 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито апеляційне провадження за скаргою ФОП Селещук О.М. та призначено її розгляд на 26 січня 2021 року.
26 січня 2021 року, на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача стосовно розгляду справи за його відсутності та просив врахувати правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28 грудня 2020 року по справі №640/18402/19, згідно якого детальний опис робіт не є необхідним, якщо клієнт та адвокат погодили розмір правничої допомоги у фіксованому розмірі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча був завчасно повідомлений про час і місце судового розгляду, на що вказує повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Заяв про відкладення судового засідання не надходило.
Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи вимоги ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справи в апеляційній інстанції, а також те, що учасники по справі належним чином повідомлені про час і місце розгляду апеляційної скарги, суд вважає за можливе провести судове засідання за відсутності представників сторін. До того ж, ухвалою апеляційного суду від 11 січня 2021 року, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:
12 травня 2020 року, ФОП Селещук О.М. звернувся до Господарського суду Волинської області з позовом до ДП "Волиньвугілля" (з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог від 15 травня 2020 року і про зменшення позовних від 03 листопада 2020 року) про стягнення 45 520 809,94 грн., з яких 28 789 029,30 грн. - основного боргу, 262 390,11 грн. - пені, 324 551,00 грн. - штрафу, 1 928 327,18 грн. - 3% річних, 14 216 512,85 грн. - інфляційних. (т.1 а.с.1-50, т.7 а.с.11)
У позовній заяві підприємець зазначив попередній орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, які будуть підтверджені після ухвалення рішення у розмірі 150 000,00 грн.
03 листопада 2020 року, представник позивача - адвокат Микулик В.М. звернувся до суду з клопотанням про приєднання до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених ФОП Селещуком О.М. витрат на правничу допомогу:
- Договір №01-06/20 про надання правничої допомоги від 01 червня 2020 року;
- Додаткову угоду від 04 червня 2020 року №1 до договору №01-06/20 від 01 червня 2020 року;
- акт виконаних робіт (наданих послуг) від 03 листопада 2020 року, по якому вартість наданих послуг (збір документів, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, аналіз судової практики) становить 250 000,00 грн. (т.7 а.с.7-10)
18 листопада 2020 року, рішенням Господарського суду Волинської області було частково задоволено позов ФОП Селещука О.М. до ДП "Волиньвугілля" про стягнення 45 520 809,94 грн. та стягнуто з відповідача на користь позивача 45 181 522,54 грн., з яких 28 789 029,30 грн. - заборгованості за транспортні послуги, 1 928 327,18 грн. - 3% річних, 14 216 512,35 грн. - інфляційних витрат, 105 108,08 грн. - пені, 142 545,64 грн. - штрафу. 
Відмовлено в частині стягнення пені в сумі 157 282,03 грн. і штрафу в розмірі 182 005,37 грн., стягнуто з ДП "Волиньвугілля" в доход Державного бюджету України 735 700,00 грн. - судового збору. (т.7 а.с.17-21)
07 грудня 2020 року, додатковим рішенням Господарського суду Волинської області було відмовлено у задоволенні клопотання ФОП Селещука О.М. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 250 000,00 грн. (т.7 а.с.23-24)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.
Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.
Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа  вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.
Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема - на професійну правничу допомогу.
Згідно ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
- складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
- часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
- обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
- ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у т.ч. впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Як встановлено з матеріалів справи, до винесення рішення 18 листопада 2020 року у даній справі, 03 листопада 2020 року, ФОП Селещук О.М. заявив клопотання про покладення на ДП "Волиньвугілля" 250 000,00 грн. - витрат на правничу допомогу.
Стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. За таких обставин судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.
Водночас слід зазначити, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представник ФОП Селещук О.М. надав суду:
- Договір №01-06/20 про надання правничої допомоги від 01 червня 2020 року;
- Додаткову угоду від 04 червня 2020 року №1 до договору №01-06/20 від 01 червня 2020 року;
- акт виконаних робіт (наданих послуг) від 03 листопада 2020 року, по якому вартість наданих послуг (збір документів, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, аналіз судової практики, участь в судових засіданнях) становить 250 000,00 грн. 
Проте, у даному випадку, суд позбавлений можливості оцінити витрати на правничу допомогу у розмірі 250 000,00 грн. на предмет їх реальності, а також розумності їхнього розміру, оскільки позивачем не виконано вимоги ст. 126 ГПК України та не надано детального розрахунку витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Вивчивши інформацію, яка міститься в акті виконаних робіт (наданих послуг) від 03 листопада 2020 року, судова колегія погоджується, що перелік наданих послуг із зазначенням загальної вартості не є детальним описом робіт (наданих послуг) в розумінні ст. 126 ГПК України, складеним з метою відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за результатами справи, а є лише узагальнюючим документом, укладеним між сторонами угоди, без кількісної конкретизації фактично здійснених адвокатом дій, їх вартості і витраченого часу.
В той же час, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, а відтак покладений саме на позивача. 
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2020 року у справі №911/4242/15 вказано, що "від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною, а не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права".
Отже, детальний опис робіт (наданих послуг) є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відсутність якої тягне за собою неможливість іншої сторони спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява №19336/04, п.269).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №910/8443/17 від 11 травня 2018 року та у практиці Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26 лютого 2015 року, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10 грудня 2009 року, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12 жовтня 2006 року, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30 березня 2004 року.
Доводи апеляційної скарги містять посилання на те, що суд, перевищуючи свої повноваження, проігнорував належні докази, якими підтверджено обсяг виконаної роботи, протиправно проявив ініціативу щодо оцінки витраченого часу адвокатом, в той час як у відповідності до ч.6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Проте, у даному випадку, судом не зроблено висновок стосовно неспівмірності витрат, а вказано саме на те, що стороною позивача проігноровано обов`язок, покладений на нього ст. 126 ГПК України, надати детальний опис робіт задля оцінки їх реальності, що є обов`язком суду.
Щодо практики Верховного Суду, на яку посилається апелянт стосовно оцінки судом апеляційної інстанції дослідження аналогічних доказів: договору, додаткової угоди та акта виконаних робіт, що стали підставою стягнення витрат на правничу допомогу (постанова від 29 квітня 2020 року у справі №920/13/19), то у п.35 даної постанови зазначено, що судом апеляційної інстанції досліджено надані заявником докази на підтвердження об`єму наданих послуг та установлено, що надання Приватному акціонерному товариству "Науково-виробниче акціонерне товариство "ВНДІкомпресормаш" адвокатських послуг у суді апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги підтверджується доданими до клопотання про розподіл судових витрат копіями договору про надання правової допомоги №01-07/19 від 01.07.2019; додатковою угодою №1 від 01.07.2019 до договору про надання правової допомоги №01-07/19 від 01.07.2019; актом про надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги №01-07/19 від 01.07.2019, підписаного сторонами 22.07.2019 та в якому міститься опис правої допомоги (надання послуг), а саме: вивчення матеріалів справи №920/13/19, аналіз апеляційної скарги, аналіз судової практики у подібних справах, проведення внутрішнього обговорення та формування правової позиції ПрАТ "НВАТ "ВНДІкомпресормаш" у справі №920/13/19 співробітниками Адвокатського бюро, проведення зустрічей, підготовка та подання відзиву, підготовка до судового засідання, участь у судовому засіданні; копією рахунку №1 від 17.07.2019 на оплату правової допомоги; копією платіжного доручення №6362 від 19.07.2019 про оплату гонорару за додатковою угодою № 1 до договору №01-07/19 від 01.07.2019 на суму 60 000 грн; копією наказу №1 від 22.05.2019 про прийняття на роботу помічника адвоката.
Так, у зазначеній справі судом встановлено достатність інформації стосовно опису, складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою професійної правової допомоги, зазначених у акті про надання правової допомоги, і здійснено висновок про їх реальність.
У іншій постанові Верховного Суду від 24 листопада 2020 року у справі №911/4242/15, на висновки якої, також, посилається апелянт, де так само був відсутній документ під назвою "Детальний опис виконаних робіт", а суди встановлювали розмір витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наданих стороною Договору №09-11-2019/1 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 09 листопада 2019 року, акту здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 08 травня 2020 року і квитанції №TS213513 від 12 травня 2020 року, де було зазначено, що відповідно до п.3.1 Договору сторони погодили, що вартість виконання передбаченого цим договором комплексу правових послуг та робіт визначається в актах здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) щодо надання адвокатських послуг, виходячи з того, що вартість однієї години роботи виконавця складає 350,00 грн. (включаючи всі витрати (поштові, комісійні, банківські, транспортні) по підготовці матеріалів відповідно до п.1.1 Договору) та участь у судовому засіданні (не менше одного) складає 800,00 грн.
А в акті здачі-приймання виконаних робіт щодо надання адвокатських послуг (правової допомоги) зазначено, що замовник прийняв послуги на суму 4 650,00 грн згідно з Договором №09-11-2019/1 про надання адвокатських послуг (правової допомоги).
Суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний господарський суд, частково задовольняючи заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, вказав на часткову обґрунтованість заявником таких витрат, оскільки останні не відповідають критерію реальності адвокатських витрат.
Верховним Судом було скасовано ухвалу господарського суду першої інстанції і постанову господарського суду апеляційної інстанції та стягнуто з виконавчої служби на користь позивача 4  650,00 грн. - судових витрат на професійну правничу допомогу з тих підстав, що суд першої інстанції зменшив розмір судових витрат на правничу допомогу без клопотання про це з відповідним обґрунтуванням виконавчої служби.
Більше того, у справах, на які посилається апелянт, сторони, які заявляли клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, додавали докази реального виконання обов`язків сплати заявлених сум на користь адвоката (квитанції тощо).
Слід зазначити, що адвокатом Микуликом В.М. не було долучено доказів сплати витрат на правничу допомогу, в той час, як п.5.2 Договору №01-06/20 про надання правничої допомоги від 01 червня 2020 року чітко встановлено те, що оплата за надані послуги здійснюється клієнтом протягом 3 днів з моменту підписання акта виконаних робіт.
Акт виконаних робіт було підписано сторонами 03 листопада 2020 року, проте, ні до винесення судового рішення - 18 листопада 2020 року, ні до винесенні додаткового рішення - 07 грудня 2020 року, ні разом з апеляційною скаргою - 23 грудня 2020 року, відповідних доказів не додано.
Щодо посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 грудня 2020 року по справі №640/18402/19 про можливість відсутності детального опису робіт на виконання положень ч.4  ст. 134 КАС України, оскільки розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі і не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним, колегія суддів зазначає, що в тій же постанові Верховного Суду зазначено, що суд, з огляду на умови договору про надання правової допомоги та враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи. 
Інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Згідно ст.ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що в наданому позивачем клопотанні відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відсутні докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а тому у заявленому клопотанні слід відмовити.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята у відповідності до норм ст. 244 ГПК України із всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для її скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Додаткове рішення Господарського суду Волинської області від 07 грудня 2020 року у справі №903/330/20  залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Селещука Олександра Михайловича - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Матеріали справи №903/330/20 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "29" січня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                      Дужич С.П. 

Суддя                                                                                              Коломис В.В.  

Суддя                                                                                              Саврій В.А.