ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4996/20  Номер провадження 22-ц/814/669/21	Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Київського районного суду м.Полтави від 09 грудня 2020 року, постановлене суддею Самсоновою О.А. (повний текст виготовлено 14 грудня 2020 року),
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:
21.10.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.12.2014. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 20.09.2020 становить 93 436,61 грн., що складається із: 59 109,99 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 20 661,96 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 13 664,66 грн. – пеня; а також 2 102,00 грн. судового збору.
Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 09.12.2020 у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовлено.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не доведено обізнаність позичальника із умовами кредитування в частині нарахування відсотків та пені, а тому зарахування банком частини сплачених відповідачем коштів на їх погашення суперечить умовам кредитного договору. Оскільки відповідачем сплачено позивачу суму, що перевищує розмір одержаного ним кредиту, заборгованість відповідача за кредитом відсутня, що виключає підстави нарахування пені та відсотків. 
Не погодившись із указаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводить, що відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, висловила свою згоду, що ця анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, взявши на себе зобов`язання неухильно їх дотримуватися та самостійно знайомитися зі всіма змінами та доповненнями до них на сайті банку.
При укладенні такого договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, вважаючи такий правочин договором приєднання, а Правила і Умови надання банківських послуг - публічною офертою, що узгоджується із практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 21.03.2018 №441/569/17, від 07.03.2018 №755/18246/15-ц, від 06.02.2018 №755/2720/16-ц.
Вважає, що при постановленні оскаржуваного рішення районний суд не врахував, що у матеріалах справи наявна конкретна редакція Умов і Правил надання банківських послуг, що діяла на момент підписання анкети-заяви, затверджена наказом банком.
       Доводить, що з огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду по справі №342/180/17-ц від 03.07.2019, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та нарахованих відсотків за їх використання згідно ч.2 ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України.
Зазначає, що на підставі підписаної 25.12.2014 анкети-заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку з встановленим кредитним лімітом на 25 000,00 грн., який у подальшому на підставі п.п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4 такого договору, одноосібно змінювався банком.
Відповідач після отримання картки, за умовами укладеного із банком договору приєднання, вчиняла дії щодо її активації, користувалася кредитними коштами та здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про укладення договору та згідно ч.1ст.1048 ЦК України є підставою для цивільно-правової відповідальності позичальника за неналежне виконання кредитного зобов`язання у вигляді відсотків та неустойки.
Вважає, що районний суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за кредитним договором, включно із його складовими, як узгоджених сторонами зобов`язання та обґрунтованими належними доказами. Такі висновки районного суду не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать вимогам ст.534 ЦК України, якою встановлено черговість погашення заборгованості.
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.12.2014 ОСОБА_1 заповнила та підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанк та погодилася із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона, ОСОБА_1 , ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом роздруківки з офіційного сайта www.pb.ua, зобов`язується виконувати вимоги Умов і Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанка www.pb.ua. Ознайомившись із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанк ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я «преміальну картку», бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна»/класу Gold на суму 15 000,00 грн./а.с.13/
На виконання кредитного договору б/н, підписаного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останній надано: кредитну картку НОМЕР_1 , дата відкриття 19.05.2016 терміном дії 03/18 із кредитним лімітом 25 000,00 грн., розмір якого 22.02.2017 збільшено до 40 000,00 грн., 11.04.2017 – до 44 000,00 грн.; кредитна картка НОМЕР_2 , дата відкриття 20.04.2018 строком дії до 04/22 із кредитним лімітом 44 000,00 грн., розмір якого 30.06.2019 зменшено до 0,00 грн./а.с.11,12/
Згідно витягу із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» банком визначено наступні тарифні плани: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD». У примітках вказано, що повна версія Умов і Правил надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи розміщені на офіційному сайті ПриватБанку: https://privatbank.ua./а.с.14/
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку./а.с.15-46/
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 25.12.2014, станом на 20.09.2020 становить 93 436,61 грн., що складається із: 59 109,99 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 20 661,96 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 13 664,66 грн – пеня./а.с.6-10/
Відмовляючи у задоволенні позовних, районний суд виходив із того, що позивачем не доведено обізнаність позичальника із умовами кредитування в частині нарахування відсотків та пені, а тому зарахування банком частини сплачених відповідачем коштів на їх погашення суперечить умовам кредитного договору. 
Обраховуючи кінцеве зобов`язання між сторонами з розрахунку: 59 700,36 грн. (отримано відповідачем) – 66 871,84 грн. (сплачено відповідачем) = - 7 171,48 грн. (переплата), районний суд дійшов висновку, що відповідачем сплачено позивачу суму, що перевищує розмір одержаного нею кредиту, а тому на час розгляду справи заборгованість відповідача за кредитом відсутня, що виключає підстави нарахування відсотків та пені.
Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції погоджується не в повній мірі з таких підстав.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно статей 12,13,81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом із тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Реалізуючи право вимоги повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, банком заявлено до стягнення 59 109,99 грн. заборгованості за тілом кредиту. Обґрунтовуючи підстави стягнення такої заборгованості, банком, окрім її розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей.
Зі змісту виписки по рахунку вбачається, що позичальник активно користувалася кредитними коштами, всього витративши коштів за отриманою карткою на загальну 59 139,97 грн., тоді як внесено на погашення заборгованості 60 017,56 грн., тобто мінусове сальдо відсутнє, що виключає підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Таким чином, районний суд, дійшовши правильного висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, помилково обґрунтовував такі висновки розрахунком: 59 700,36 грн. (отримано відповідачем) – 66 871,84 грн. (сплачено відповідачем), встановивши переплату в 7 171,48 грн. 
Апеляційний суд визнає такий розрахунок помилковим, оскільки при його складенні районний суд виходив із того, що зарахування позивачем частини сплачених відповідачем коштів на погашення відсотків, сплата яких не передбачена договором, суперечить його умовам. Натомість, ні Законом, ні умовами кредитного договору не передбачено процедури здійснення взаємозаліку між внесеними позичальником на свій картковий рахунок коштів у якості відсотків, за рахунок яких можливо було б погашати існуючу заборгованість по тілу кредиту. Наведений судом першої інстанції розрахунок є довільним тлумаченням такої можливості, при якій відбувається підміна понять та правової природи відсотків за договором та кредитними коштами.
За вказаних обставин, рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення тіла кредиту слід змінити, виключивши з нього посилання на наведений розрахунок.
       Доводи апеляційної скарги, обґрунтовані позицією Великої Палати Верховного Суду по справі №342/180/17-ц від 03.07.2019, згідно якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та нарахованих відсотків за їх використання згідно ч.2 ст.625, ч.1 ст.1050 ЦК України, колегією суддів відхиляються. 
       По-перше, матеріалами справи підтверджено та позивачем не спростовано належність виконання позичальником взятих на себе кредитних зобов`язань.
       По-друге, у справі відсутня конкретна редакція Умов і Правил надання банківських послуг, що діяла на момент підписання анкети-заяви, затверджена наказом банком, що виключає підстави застосування до спірних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України. 
       По-третє, обов`язок сплатити кредиторові суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми або інший розмір процентів, встановлений договором або законом, виникає у боржника, якщо він не приступив до виконання грошового зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України), право кредитора на одержання компенсації на підставі частини другої статті 625 ЦК України виникає після спливу такого строку виконання.
По справі не встановлено та суду не доведено погодженого сторонами договору розміру обов`язкового щомісячного платежу, а обов`язок позичальника повернути всю суму одержаного кредиту збігається зі строком дії платіжної картки, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 ЦК України.
Підстави стягнення пені відсутні, як такі, що не узгоджені сторонами зобов`язання, оскільки ґрунтуються на Умовах і Правилах надання банківських послуг ПриватБанк, які не є складовою кредитного договору №б/н від 25.12.2014, що відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц, та не може бути спростоване посиланням на загальну практику Верховного Суду, яка не має узагальнюючого значення та ухвалена пізніше.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Київського районного суду м.Полтави від 09.12.2020 слід змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на розрахунок кінцевого зобов`язання між сторонами кредитного договору б/н від 25.12.2014.
       Підстави перерозподілу судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України відсутні.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3, 4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м.Полтави від 09 грудня 2020 року – змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на розрахунок кінцевого зобов`язання між сторонами кредитного договору б/н від 25.12.2014 .
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10.03.2021.

Головуючий суддя                                                                Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська