ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/20032/20
Провадження № 22-ц/4820/179/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

26 січня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Шевчук Ю.Г.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2020 року (суддя Продан Б.Г.) за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної фіскальної служби України про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю слідчого,
в с т а н о в и в:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача, в якому просив стягнути з Держави Україна на його користь один мільярд гривень моральної шкоди та 120050,40 грн. матеріальної шкоди, завданої йому бездіяльністю слідчого ГУ ДФС в Хмельницькій області, який розслідував кримінальне провадження № 32016240000000046.
Позовна заява мотивована тим, що всупереч чинному законодавству та в порушення статті 19 Конституції України і чинного КПК України слідчий, який здійснював досудове розслідування у вищенаведеному кримінальному провадженні, незважаючи на вимоги чинного КПК України та неодноразові письмові і усні запити позивача не надає останньому постанову про закриття кримінального провадження, що свідчить про його очевидну бездіяльність. Внаслідок такої незаконної бездіяльності слідчого, позивачу було завдано майнової та моральної шкоди.
Моральна шкода полягає у моральних стражданнях, які він переніс під час усвідомлення незаконної бездіяльності слідчого, яка породила для нього негативні переживання, почуття тривоги, душевного болю, страху і занепокоєння за своє психологічне здоров`я та часткову втрату стресостійкості. Раптове хвилювання і душевні страждання викликали високий рівень емоційної напруги, а відчуття образи та приниженої гідності змусило ОСОБА_1 витрачати свій час задля поновлення його прав. Розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди позивач оцінює у один мільярд гривень.
В обґрунтування завданої матеріальної шкоди, ОСОБА_1 зазначив, що був змушений витрачати свій час на написання заяви про надання йому копії постанови; витратив кошти на проїзд до ГУ ДФС у Хмельницькій області і назад додому маршруткою № 30 у розмірі 40 грн.; витратив свій дорогоцінний час який оцінює у 120 000 грн.; витрачав власний папір та електроенергію і фарбу картриджа лазерного принтера, собівартість кожного надрукованого листочка складає 1,3 гривні, а всього – 10 грн. 40 коп. Всього розмір відшкодування завданої йому матеріальної шкоди оцінює у 12050,40 грн. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2020 року позовну заяву залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що постанова про закриття кримінального провадження йому не надана до цього часу, у зв`язку з чим, він позбавлений права на її оскарження. Вважає, що судом не надано правової оцінки наданим доказам. Крім того, суд першої інстанції мав самостійно надати правову оцінку бездіяльності слідчого та керівника органу досудового розслідування. 
У відзиві на апеляційну скаргу Державна фіскальна служба України просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.
Представник Державної фіскальної служби України у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Згідно частини 2 статті 372 ЦПК. України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів своїх позовних вимог, підстав для відшкодування йому майнової та моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, дією та бездіяльністю органів державної влади не встановлено.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовомдо Держави Україна в особі Державної фіскальної служби України про відшкодування йому моральної шкоди в розмірі один мільярд гривень та 120050,40 грн. матеріальної шкоди, завданої йому бездіяльністю слідчого податкової міліції ДФС в Хмельницькій області, який розслідував кримінальне провадження № 32016240000000046. Зокрема вказував, що слідчий незважаючи на його письмові і усні запити, не надає йому постанову про закриття кримінального провадження. Також судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 18 грудня 2017 року скасовано постанову слідчого УФР ДФС в Хмельницькій області Беринди А.А. від 28 лютого 2017 року про закриття кримінального провадження № 32016240000000046.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Пунктом 2 частини 2 статті 1167 цього ж Кодексу передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Згідно ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до ч.1, 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу,незаконного затримання,незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт,відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах.
При цьому, існує законодавчо визначений механізм контролю за законністю прийнятих процесуальних рішень відповідною посадовою особою органу досудового слідства при здійсненні кримінального провадження. Заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутися зі скаргою на процесуальні рішення, дії або бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені нею під час кримінального провадження, зокрема, до суду.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) слідчих, вчинених при проведенні досудового слідства у конкретній справі, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.
У випадку, якщо помилки посадової особи органу досудового слідства (в даному випадку слідчого) неможливо виправити в такий спосіб, такі порушення повинні вирішуватися поданням позову незадоволеної особи проти держави.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Також позивач у позові не вказує, у чому саме полягає завдання йому моральної шкоди внаслідок здійснення досудового розслідування та прийняття в його рамках відповідних рішень.
Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Приписами ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи зміст вищевказаних норм ЦК України, у цьому виді деліктних зобов`язань необхідно довести як наявність шкоди так і її заподіяння, причинний зв`язок внаслідок протиправного рішення дії або бездіяльності конкретно визначеної посадової особи.
Зважаючи на зазначене, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 є правильним, оскільки, позивач не довів достатніми та допустимими доказами факт заподіяння йому шкоди та її розмір.
Посилання ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо ненадання йому постанови про закриття кримінального провадження не є належною правовою підставою для відшкодування моральної шкоди, а моральних страждань внаслідок неотримання постанови про закриття кримінального провадження позивачем не доведено.
Законодавчо визначено, що заінтересована особа має право в порядку, передбаченому КПК України звернутись зі скаргою на процесуальні рішення, дії чи бездіяльність уповноваженої особи органу досудового слідства (слідчого), вчинені під час кримінального провадження, зокрема, до суду.
Посилання апелянта на понесені ним витрати, які пов`язані з написанням заяви, її подання, на електроенергію, власний папір та фарбу картриджа, не свідчить про незаконність судового рішення, оскільки заявлено вимогу про відшкодування майнової шкоди, а для цього слід довести протиправність дій відповідачів, що доведено не було, також вони не є збитками, у розумінні ст. 22 ЦК України.
Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норми матеріального права, є помилковими.
Висновки суду першої інстанції відповідають установленим обставинам справи та не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, на які ОСОБА_1 вказує в апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення - залишити без змін. 
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 29 січня 2021 року.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

                                                                               А.В. Купельський 

                                                                               О.І. Ярмолюк