ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                          Головуючий І інстанції: Опімах Л.М.
12 січня 2021 р.	Справа № 480/143/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Машура Г.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Сумського обласного військомату про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -
в с т а н о в и л а:
           08.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:
          - визнати протиправною бездіяльність відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що полягає у не підготовці та у ненадані до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі – ГУ ПФУ в Сумській області, пенсійний орган) оновленої довідки по розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, у відповідності до вимог ст.ст. 43, 63 Закону України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-ХІІ в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – постанова № 704 в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку (надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%), надбавка за роботу, що передбачає допуск до державної таємниці (15%) та премія (90%), для здійснення обчислення та перерахунку з 05.03.2019 року основного розміру пенсії;
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Сумській області, що полягає у не підготовці та у ненаданні до СОВК списків осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії для виготовлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення (надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%), надбавка за роботу, що передбачає допуск до державної таємниці (15%) та премія (90%), станом на 05.03.2019 року, для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії;
- зобов`язати СОВК згідно зі ст. 63 Закону № 2262-ХІІ у п`ятиденний строк підготувати та надати до пенсійного органу оновлену довідку про розмір грошового забезпечення, станом на 05.03.2019 року, у відповідності до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону № 2262-ХП, ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-ХІІ в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) та з врахуванням положень постанови № 704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%), надбавка за роботу, що передбачає допуск до державної таємниці (15%) та премія (90%), станом на 05.03.2019 року, для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області протягом не більше місяця з дня отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, здійснити в місячний строк виплату повного розміру пенсії згідно наданої довідки (надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%), надбавка за роботу, що передбачає допуск до державної таємниці (15%) та премія (90%), за весь період з 05.03.2019 року;
- стягнути з СОВК та ГУ ПФУ в Сумській області на його користь по 100.000 грн з кожного відповідача у відшкодування завданої моральної шкоди.
В обґрунтування вимог позивач зазначає, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області та отримує пенсію, призначену на умовах Закону № 2262-ХІІ.
У 2018 році пенсійним органом на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 проведений перерахунок його пенсії, однак при обчисленні розміру пенсії відповідачем не були враховані вищеозначені додаткові види грошового забезпечення.
Позивач вказує, що з набранням 05.03.2019 року законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року по справі № 826/3858/18 виникли підстави для обчислення розміру грошового забезпечення, з якого обраховується розмір його пенсії, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення: надбавки за виконання особливо важливих завдань (50%), надбавки за роботу, що передбачає допуск до державної таємниці (15%) та премії (90%).
Від виконання своїх обов`язків, встановлених чинним законодавством, щодо надання до його пенсійної справи оновленої довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії та від проведення перерахунку пенсії відповідачі протиправно ухиляються.
Позивач зазначає, що листом від 08.06.2019 року вих. № 06/012 він звертався до пенсійного органу із заявою, в якій просив провести перерахунок та здійснювати виплату пенсії загальною сумою (з урахуванням 100% суми підвищення пенсії). Відповідь на означену заяву ним не отримана.
Позивач вказує, що виходячи із неодноразових особистих звернень та розглядів його позовів до відповідача в судах, глибоке душевне власне сприйняття несправедливості, він вважає, що внаслідок незаконних та безвідповідальних дій з порушенням вимог Конституції України та законів України та злочинної бездіяльності посадових осіб органу державної влади по незаконній відмові протягом майже року у наданні повного розміру належної йому пенсії. Крім матеріальної, завдана і моральна шкода, яка полягає у недбалому відношенні відповідачів до позивача, умисному невиконанню вимог чинного законодавства, приниженні його, як людини похилого віку. Також позивач зазначає, що завдану йому моральну шкоду неможливо відшкодувати в повному обсязі, так як не існує визначених критеріїв матеріального вираження душевного болю, страждань, а також спокою та нервового стану, розуміючи, що розмір відшкодування завданої моральної шкоди може бути виключно умовним, тому беручи до уваги те, що відповідачами його позбавлено права на повний розмір пенсії, що є одним з основних факторів життєдіяльності сім`ї, завдану йому моральну шкоду та знищення свого здоров`я він оцінює в 200.000 грн.  
Крім того, позивач просить встановити судовий контроль за виконанням відповідачами судового рішення.
Відзиви відповідачів на адміністративний позов ОСОБА_1 до суду не надійшли.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 задоволені частково.
Так, судовим рішенням визнана протиправною без діяльність СОВК щодо не підготовки та ненадання до ГУ ПФУ в Сумській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 року відповідно до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, положень постанови № 704, з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 року основного розміру пенсії позивача.
Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 зобов`язаний підготувати та надати до ГУ ПФУ в Сумській області оновлену довідку  про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 року відповідно до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, положень постанови № 704, з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 року основного розміру пенсії позивача.
У задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 в іншій частині судом відмовлено.
В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 ГУ ПФУ в Сумській області проведено перерахунок пенсії позивача, виходячи з таких складових грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років. 08.06.2019 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про перерахунок пенсії з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення, однак відповіді на звернення не отримав.
Суд відзначив, що підставою для проведення перерахунку пенсії є підвищення грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. На Сумський ОВК покладено функції зі складання довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій у разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для визначених осіб або про введення для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством після надходження від територіального пенсійного органу списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку за формою згідно з додатком 1 до Порядку № 45.
05.03.2019 року - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/3858/18, виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, оскільки з цієї дати позивач як військовий пенсіонер має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 відповідно до вимог статей 43, 63 Закону № 2262-ХІІ та ст. 9 Закону № 2011-ХІІ.
Разом з цим, до моменту отримання належної довідки від Сумського ОВК у пенсійного органу не виникає обов`язку з перерахунку пенсії позивача.
Враховуючи, що Сумський ОВК відзиву на позовну заяву не подав, доводів позивача не спростував, при цьому не підготував та не надав до ГУ ПФУ в Сумській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення позивача, чим допустив порушення вимог Закону № 2262-ХІІ, Закону № 2011-ХІІ, постанови № 704, такі його дії також не можуть відповідати приписам ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги про зобов`язання Сумського ОВК підготувати та надати до ГУ ПФУ в Сумській області оновлену довідку про розмір грошового забезпечення позивача з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для проведення перерахунку основного розміру пенсії позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Судом відмовлено позивачу в задоволенні вимоги до ГУ ПФУ в Сумській області здійснити підвищення і перерахунок пенсії на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням додаткових його видів, оскільки позивачем не обґрунтовано, яким рішенням, дією чи бездіяльністю цього відповідача порушено його права та інтереси та в чому їх невідповідність чинному законодавству. Зі змісту позовної заяви вбачається, що в частині даної вимоги у позивача відсутнє право, яке підлягає судовому захисту, відповідно, така вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.
Що стосується вимоги позивача стягнути з відповідачів моральну шкоду в загальному розмірі 200.000 грн, суд зазначив, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
В свою чергу, позивачем не надано суду доказів спричинення йому моральної шкоди, у чому вона полягає, не доведено причинних зв`язків між завданою шкодою та конкретними неправомірними діями відповідача, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в зазначеній частині не підлягають задоволенню.
Що стосується вимоги позивача встановити судовий контроль за виконанням рішення суду в даній справі, суд зазначив, що приписами ст. 382 КАС України не передбачено право позивача на звернення до суду з заявою про встановлення судового контролю з виконанням рішення, оскільки зазначене повноваження є правом суду та вирішується на його розсуд. Крім того, позивачем не наведено обґрунтування необхідності застосування ч. 1 ст. 382 КАС України та не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач буде ухилятися від виконання судового рішення. Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду в повному обсязі та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його адміністративного позову в повному обсязі.
Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 з посиланням на вибірковість, необґрунтованість судового рішення та невиконання імперативних вимог ст.ст. 3, 8, 19, 22, 129-1 Конституції України, ст.ст. 2, 6, 77, 242, 246, 315 КАС України, рішення Верховного Суду від 17.12.2019 року в зразковій справі № Пз/9901/20/19 (№ 160/8324/14) просить його скасувати як протиправне і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову в редакції від 06.01.2020 року в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає наступне.
Щодо відмови в задоволені вимог про стягнення з відповідачів СОВК та ГУ ПФУ в Сумській області на його користь по 100.000 грн з кожного відповідача у відшкодування завданої моральної шкоди.
Посилаючись на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 28.01.2018 року (номер судової справи скаржником не визначений), в постановах Верховного Суду: від 10.04.2019 року по справі № 464/3789/17, від 15.08.2019 року по справі №  823/782/16,  від 27.11.2019 року по справі № 750/6330/17, позивач зазначає, що в справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, в силу ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який заперечує проти адміністративного позову. Таким чином, на думку позивача, саме на суб`єкта владних повноважень – відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумності, несправедливості) її розміру, визначеної позивачем. Сама констатація у судовому рішенні порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження. Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, має на меті як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчиненою суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на захист прав та інтересів людини.
Щодо відмови у задоволені заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Згідно вимог норми прямої дії ст. 129-1 Конституції України, за ст. 68 якої кожен зобов`язаний неухильно додержуватися її вимог, не посягати на права і свободи, честь і гідністю людей, яка превалює на КАС України, обов`язок контролю за виконанням судового рішення покладено на суд, зокрема, зобов`язанням відповідача на подання до суду суб`єктами владних повноважень – звіту про виконання постанови суду, яка вимагає вчинення певних дій.
Щодо відмови у задоволені вимог про визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Сумській області, що полягає у не підготовці та у ненаданні до СОВК списків осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії для виготовлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення (надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%), надбавка за роботу, що передбачає допуск до державної таємниці (15%) та премія (90%), станом на 05.03.2019 року, для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії.
Посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45, якою затверджений «Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393» (далі постанова № 45 в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), позивач зазначає, що судом не досліджувалося питання виконання відповідачами своїх обов`язків.
В апеляційній скарзі позивачем зазначено по наявність підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 3 ст. 317 КАС України, для скасування судового рішення.
           ОСОБА_1 також зазначає, що судом не вирішене питання щодо розподілу судових витрат по справі.
Копії ухвал про відкриття провадження у справі та копії апеляційної скарги ОСОБА_1 відповідачами отримані 19.10.2020 року (т. 1, а.с. 232, 233).
Відзиви на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відповідачами до суду апеляційної інстанції не надано, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 317 КАС України слід змінити, з наступних підстав.
Судом установлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Сумській області і з 01.10.2011 року отримує пенсію за вислугу років, призначену в порядку та на умовах Закону № 2262-ХІІ.
За частинами першою, другою та четвертою ст. 63 Закону № 2262-ХІІ перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, у зв`язку із введенням в дію цього Закону, провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Нормативним актом, що регулює питання проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ є Порядок № 45.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку № 45 пенсії, призначені відповідно до Закону № 2262-ХІІ у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики, повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС (далі - державні органи).
Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.                                                                                                                                             
На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 (далі - довідки) та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.                                                                                 
Довідки видаються державним органом, з якого особи були звільнені із служби, якщо інше не передбачено цим Порядком.         
30.08.2017 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшені розміри грошового забезпечення означених осіб.                                                                                           
21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова № 103, в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), пунктами 1, 2 якої визначено:
          Перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01.03.2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.08.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 року у таких розмірах:
з 01.01.2018 року - 50 відсотків;
з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків;
з 01.01.2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.
Листом за № 6194/02-23 від 26.02.2018 року, скерованим на адресу Головних управлінь ПФУ та державних органів, Пенсійний фонд України повідомив останніх про те, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2018 року № 103, а також про те, що згідно повідомлення Міністерства соціальної політики України від 26.02.2018 року № 3590/0/2-18/21, зазначена постанова є підставою для проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ. 
Також в листі зазначено, що на виконання п. 2 Порядку № 45 до 03.03.2018 року належить забезпечити подання уповноваженим структурним підрозділам силових Міністерств та відомств (крім осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції) та поліцейських) списків осіб зазначеної категорії, яким необхідно провести перерахунок пенсії.
Учасниками справи не спростовується та обставина, що після виконання алгоритму дій, передбачених Порядком № 45, та надходження до пенсійного органу довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії, відповідачем з 01.01.2018 року проведений перерахунок пенсії останнього, виплата якої здійснювалася відповідно до положень Постанови № 103.
Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 12.12.2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року, в адміністративній справі № 826/3858/18 визнав протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45.
Оскільки пункти 1 та 2 Постанови № 103 визнані судом протиправними та нечинними, то з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/3858/18, у пенсійного органу були відсутні підстави для зменшення розміру виплат виплати пенсії позивачу ОСОБА_2 .
Також колегія суддів зазначає, що оскільки зміни, внесені Постановою № 103 до додатку 2 Порядку № 45, у якому визначено форму довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, були визнані судом протиправними та нечинними, то з дня набрання законної сили рішенням у справі № 826/3858/18, діє редакція додатку 2 до Порядку № 45, яка діяла до зазначених змін.
При цьому порядок дій, який повинні вчинити відповідачі, у зв`язку із втратою чинності положеннями пунктів 1, 2 Постанови № 103 та змін до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45, не змінився.
Отже, на відповідача – СОВК покладено функції зі складання довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій у разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для визначених осіб або про введення для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством, після надходження від територіального пенсійного органу списків осіб, пенсії, яких підлягають перерахунку за формою згідно з додатком 1 до Порядку № 45.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, регулює Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою Правління ПФУ від 30.01.2007 року № 3-1, зареєстрований в Мінюсті України 15.02.2007 року за № 135/13402.
Відповідно до пункту 24 Порядку № 3-1 про виникнення підстав для проведення перерахунку пенсій згідно зі статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, уповноважені структурні підрозділи зобов`язані у п`ятиденний строк після прийняття відповідного нормативно-правового акта, на підставі якого змінюється хоча б один з видів грошового забезпечення для відповідних категорій осіб, або у зв`язку з уведенням для зазначених категорій військовослужбовців нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством, повідомити про це орган, що призначає пенсії. Органи, що призначають пенсії, протягом п`яти робочих днів після надходження такого повідомлення подають до відповідних уповноважених структурних підрозділів списки осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії (додаток № 5). Після одержання списків осіб, уповноважені структурні підрозділи зазначають у них зміни розмірів грошового забезпечення для перерахунку раніше призначених пенсій і в п`ятиденний строк після надходження передають їх до відповідних органів, що призначають пенсії.
Тотожні за змістом положення щодо процедури перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовців у разі зміни розміру їх грошового забезпечення містяться в Порядку № 45, в редакції, яка відновлена з 05.03.2019 року.
За правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.06.2020 року по справі № 160/8324/19, оскільки Кабінетом Міністрів України не встановлено умови та порядку перерахунку пенсії позивачу після визнання протиправними та нечинними пунктів 1, 2 Постанови № 103, < > така процедура встановлена Порядком № 45.
Отже, з 05.03.2019 року - з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/3858/18, виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, тому з цієї дати позивач має право на отримання пенсії, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою № 704 відповідно до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ та ст. 9 Закону № 2011-ХІІ.
Разом із цим, до моменту отримання належної довідки від відповідача СОВК, в пенсійного органу не виникає обов`язку з перерахунку пенсії позивача.
Пунктом 4 Порядку № 45 визначено, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою ст. 51 Закону № 2262-ХІІ.
Згідно із частинами другою і третьою ст. 51 Закону № 2262-ХІІ, перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців.
Перерахунок пенсій у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно із цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі № 826/6453/18 визнаний протиправним та скасований пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни, зокрема в редакцію пункту 5 Порядку № 45.
Таким чином, згідно пункту 5 Порядку № 45 (в редакції, що відновлена з 29.01.2020 року), для перерахунку пенсій, грошове забезпечення враховується у розмірі, встановленому за відповідною посадою (посадами) в межах визначеної законодавством максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з урахуванням таких його видів:
посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України або керівником державного органу у межах його повноважень на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та військовим (спеціальним) званням; 
надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, почесне звання «заслужений» чи «народний», службу в умовах режимних обмежень, спортивні звання, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук та вчене звання - у розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; 
щомісячні надбавки, доплати та підвищення, конкретні розміри яких за відповідними посадами (категоріями) установлені Кабінетом Міністрів України - у зазначених розмірах на момент виникнення права на перерахунок; 
інші щомісячні надбавки, доплати (крім доплати, розмір якої визначається як різниця між розміром грошового забезпечення до і після запровадження нових умов його виплати), підвищення та щомісячна премія - у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа звільнилася на пенсію; 
щомісячні надбавки за особливі умови служби (крім надбавки за службу у віддаленій місцевості) особам, звільненим з військової служби, які проходили службу та обслуговували ядерну зброю на об`єктах «С», у складальних бригадах ремонтно-технічних баз, у складі екіпажів атомних підводних човнів, на території військових полігонів, де проводилися випробування ядерної зброї або навчання із застосуванням такої зброї, та у військових частинах, що обслуговували космодром «Байконур», якщо такі надбавки виплачувалися їм на день звільнення із служби у відсотках посадового окладу, що встановлювалися до 01.01.2008 року для обчислення розміру пенсії, але не більше розміру надбавок за особливі умови служби відповідно до законодавства. 
Додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, скасовані чи такі, що не виплачуються на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами), крім зазначених у абзаці шостому цього пункту, для перерахунку пенсії не враховуються. 
За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині, якою позивач просить скасувати судове рішення про зобов`язання СОВК підготувати та надати до ГУ ПФУ в Сумській області оновлену довідку  про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 року відповідно до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, положень постанови № 704, з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 року основного розміру пенсії позивача.
При цьому, колегія суддів зауважує, що означена вимога апеляційної скарги, як і вимога про скасування судового рішення в частині визнання протиправною бездіяльність СОВК щодо не підготовки та ненадання до ГУ ПФУ в Сумській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 року відповідно до вимог ст.ст. 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ, ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, положень постанови № 704, з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 року основного розміру пенсії позивача, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не обґрунтована. 
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача СОВК визначити в оновленій довідці про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії таки види грошового забезпечення як надбавка за виконання особливо важливих завдань (50 відсотків), надбавка за роботу, що передбачає допуск до державної таємниці (15 відсотків) та премії (90 відсотків), оскільки судам першої та апеляційної інстанцій позивачем не надано доказів того, що на час виникнення права на проведення перерахунку пенсії виплачуються за відповідною посадою (п. 5 Порядку № 45).
Статтею 19 Конституції України унормовано, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
ГУ ПФУ в Сумській області з отриманням листа Пенсійного фонду України від 26.02.2018 року № 6194/02-23 вчинило дії, передбачені п. 2 Порядку № 45, тобто у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення склало списки за формою згідно з додатком 1 та подало їх органам, які уповноважені видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
За відсутності іншого повідомлення Пенсійного фонду України щодо підстав для проведення перерахунку пенсій, у ГУ ПФУ в Сумській області відсутній обов`язок для вчинення дій, на вчиненні яких наполягає позивач, - витребування встановленим законодавством порядком у СОВК довідки про його грошове забезпечення, для перерахунку пенсії.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про скасування судового рішення в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Сумській області, що полягає у не підготовці та у ненаданні до СОВК списків осіб, яким необхідно провести перерахунок пенсії для виготовлення оновленої довідки про розмір грошового забезпечення (надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%), надбавка за роботу, що передбачає допуск до державної таємниці (15%) та премія (90%), станом на 05.03.2019 року, для здійснення обчислення та перерахунку основного розміру пенсії.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позивача ОСОБА_1 про зобов`язання ГУ ПФУ в Сумській області протягом не більше місяця з дня отримання оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 05.03.2019 року, здійснити в місячний строк виплату повного розміру пенсії згідно наданої довідки (надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%), надбавка за роботу, що передбачає допуск до державної таємниці (15%) та премія (90%), за весь період з 05.03.2019 року, оскільки вважає, що позивач звернувся до суду за захистом заздалегідь не порушених прав, так як жодних даних про те, що пенсійний орган ухилиться від проведення перерахунку пенсії позивача на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, судам першої та апеляційної інстанцій не надано.
При цьому, колегія суддів зауважує, що скарга-запит, яка скерована позивачем на адресу пенсійного органу (т. 1, а.с. 189-194) датована 27.08.2020 роком. В матеріалах справи відсутні данні, які б безспірно спростували ту обставину, що позивач після 05.03.2019 року звертався до пенсійного органу з оновленою довідкою про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії і в проведенні очікуваного ним перерахунку відповідачем було безпідставно відмовлено.
Згідно з Практичною інструкцією, сформульованою Головою ЄСПЛ, відповідно до Правила 32 Регламенту 28.03.2007 року, Суд надає компенсацію тільки в разі дотримання одночасно двох умов. Судом зроблено висновок про порушення Високою Договірною Стороною Європейської конвенції, національне право Високої Договірної Сторони не дає змоги повністю усунути наслідки цього порушення.
У справі «Тімотієвич Д. проти України» (Заява № 63158/00, рішення від 08.11.2005 року) ЄСПЛ зазначив, що застосування і тлумачення внутрішнього законодавства належить виключно до компетенції внутрішніх судових органів і в рамках ст. 19 Конвенції, його єдиним обов`язком є забезпечення дотримання зобов`язань Договірних Держав у рамках Конвенції.
Колегія суддів зазначає, що під час вирішення спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обов`язковому з`ясуванню підлягає встановлення факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. 
При цьому, оцінка рівня моральної шкоди залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторність, фізичні або психологічні наслідки. 
Погоджуючись з висновком суду про відсутність підстав для задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про стягнення з СОВК та ГУ ПФУ в Сумській області на його користь по 100.000 грн з кожного відповідача у відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів зазначає, що суду першої інстанції, як і у відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції, позивач не надав змістовних пояснень в обґрунтування заявленої ним до відшкодування суми – 100.000 грн.
Матеріали справи посвідчують ту обставину, що з 05.03.2019 року (або раніше) позивач ОСОБА_1 не звертався до СОВК з вимогою надати йому, або скерувати на адресу пенсійного органу оновлену довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії і відповідачем безпідставно відмовлено у наданні такої довідки.
Пунктом 2 Порядку № 45 встановлено, що Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку (далі - списки), та надсилає відповідну інформацію Міноборони, МВС, Національній поліції, Мін`юсту, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, ДФС, Управлінню державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби, ДСНС (далі - державні органи).
Судом з`ясовано, що після 05.03.2019 року Пенсійний фонд України не проінформував головні управління Пенсійного фонду України про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку, та про необхідність надіслання цих списків до державних органів.
Порушене державою гарантоване ст. 1 Протоколу Конвенції право позивача мирно володіти своїм майном захищено судом шляхом розгляду та вирішення адміністративного позову ОСОБА_1 і судове рішення підлягає виконанню.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що отримавши судовий захист, позивач в апеляційній скарзі висловлює свою незгоду з рішенням суду, у тому числі і в частині, якою судом встановлений обов`язок відповідача – СОВК, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, які сформульовані у постанові від 24.06.2020 року по справі № 160/8324/19, скласти нову довідку про розмір грошового забезпечення для проведення перерахунку його пенсії. 
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 25.11.2020 року відповідач СОВК скерував на адресу ГУ ПФУ в Сумській області на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року по справі № 480/143/20 довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії позивача ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 47).
Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача СОВК у відшкодуванні моральної шкоди 100.000 грн. За відсутністю факту порушення прав позивача ОСОБА_1 відповідачем ГУ ПФУ в Сумській області, вимога позивача про стягнення на його користь 100.000 грн у відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі шляхом зобов`язання відповідачів подати звіти про виконання судового рішення.
За приписами п 2 ч. 3 ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):
1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;
2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;
3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;
5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ст. 31 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 наведеної норми, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).
Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.
Практика цього суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. При вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді ( п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних ( п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).
ЄСПЛ в п. 49 рішення у справі «Білуха проти України» вказав, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).
Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.
Колегія суддів зазначає, що доводи, покладені в обґрунтування заяв ОСОБА_1 про відвід судді Опімах Л.М. не дають жодних підстав вважати, що суддя не є безсторонньою або що їй бракувало неупередженості під час розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 ..  
Аргументи, на які посилається ОСОБА_1 у заявах про відвід судді Опімах Л.М., не є підставами для висновку, що суддя, визначена для розгляду цієї справи, може проявити упередженість при її розгляді. При цьому, доводи заявника щодо відводу судді ґрунтуються виключно на суб`єктивній оцінці вищезазначених обставин.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, якими позивач обґрунтовував свої заяви, не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності судді Опімах Л.М., оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цієї судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», яким керується ЄСПЛ.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 року у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 року у справі № 0640/4434/18 та від 12.09.2019 року у справі № 0640/4248/18.
Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту колегія суддів зазначає, що в мотивувальній частині адміністративного позову ОСОБА_1 вказує, що листом від 08.06.2019 року він звертався до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою, в якій просив провести перерахунок та здійснювати виплату пенсії загальною сумою (з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії), однак вимогу з цього приводу позивач не сформулював.
Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено право суду вийти за межі позовних вимог,  це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) визнав низку порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції у справі, а також виклав окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрив елементи змісту принципу «доброго врядування». Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі, якщо справа впливає на такі основоположні права особи, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).
Колегія суддів зазначає, що матеріали справи посвідчують ту обставину, що відповідач – ГУ ПФУ в Сумській області після 05.03.2919 року до 31.12.2019 року проводив виплату пенсії позивача ОСОБА_1 не у 100 відсотковому розмірі (т. 2, а.с. 131).
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 року № 804 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» установлена, що виплата пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 року з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року.
Таким чином, після того, як Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 12.12.2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року, в адміністративній справі № 826/3858/18 визнав протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45, вищезазначеним урядовим актом було унормовано, що виплата пенсій за вислугу років, призначених на умовах Закону № 2262-ХІІ, та перерахованих з 01.01.2018 року відповідно до постанови № 103, у 2019 році здійснюється в розмірі 7 відсотків суми підвищеної пенсії. 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Право на пенсію підпадає під сферу дії ст. 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.
Обмеження виплати пенсії, нарахованої особі в порядку, передбаченому Законом, не може бути встановлено постановою Кабінету Міністрів України.
Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права.
Так у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заява № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини вказав, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (пункт 35).
У справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні ст. 1 Першого протоколу.
У рішенні «Ейрі проти Ірландії» (Airey v. Ireland, рішення від 09.10.79) Суд зазначив, що подальша реалізація соціальних та економічних прав здебільшого залежить від ситуації, особливо фінансової, яка склалася в даній державі. З іншого боку, Конвенція має тлумачитися у світлі ситуації сьогодення, і вона покликана гарантувати особі реальні права, що можуть бути практично реалізовані у сферах, які вона охоплює.
Згідно із ч. 3 ст. 52 Закону № 2262-ХІІ виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.
За приписами ч. 2 ст. 55 Закону № 2262-ХІІ нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Таким чином, законодавець розмежував наступні поняття «строки перерахунку пенсії», «строки виплати пенсії» та «порядок перерахунку пенсії».
За правовим висновком Верховного Суду, що сформульований у постанові від 12.11.2019 року у справі № 826/3858/18, системний аналіз статей 51, 52, 55, 63 Закону № 2262-ХІІ свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі виплати. Обмеження виплати пенсії, нарахованої особі в порядку, передбаченому Законом, не може бути встановлено постановою Кабінету Міністрів України.
Таким чином, проводячи виплати пенсії у період з 05.03.2019 року по 31.12.2019 року не у 100 відсотковому розмірі, відповідач ГУ ПФУ в Сумській області діяв всупереч вимогам ч. 3 ст. 1-1, ст. 43, ч. 4 ст. 63 Закону № 2262-ХІІ, оскільки положення постанови Кабінету Міністрів України від 14.08.2019 року № 804 змінюють умови і норми пенсійного забезпечення військовослужбовців, зокрема позивача.
За наведених обставин, керуючись положеннями ч. 2 ст. 9, ст. 317 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та зміни судового рішення з підстав та мотивів його прийняття в частині відмови у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 та зміни, шляхом доповнення судового рішення наступним – зобов`язати ГУ ПФУ в Сумській області здійснити обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 у період часу з 05.03.2019 року по 31.12.2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії та провести виплати донарахованих сум.
Приймаючи таке рішення, колегія суддів враховує, що з 01.01.2020 року виплата пенсійним органом пенсій здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року № 1088 «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян».
Означеним урядовим актом установлено, що з 01.01.2020 року виплата пенсій, призначених згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01.03.2018 року (крім пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 01.01.2018 року з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, заклади вищої освіти), що визначені станом на 01.03.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», здійснюється у підвищеному розмірі з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, посилання позивача в апеляційній скарзі на не вирішення судом першої інстанції питання розподілу судових витрат не може слугувати підставою для скасування рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.08.2020 року.
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308,  310, 315,  317,  321,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2020 року змінити з підстав та мотивів його прийняття в частині відмови у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 та змінити шляхом доповнення судового рішення наступним:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 у період з 05 березня 2019 року по 31 грудня 2019 року з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії та провести виплати донарахованих сум.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
          Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 22 січня 2021 року.