Справа № 442/6630/14-ц                                Головуючий у 1 інстанції: Дубель Р.М. 
Провадження № 22-ц/811/3405/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:8

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої - судді Копняк С.М.,
суддів – Бойко С.М., Ніткевича А.В.
секретар Юзефович Ю.І.
з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Кондратюка Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 вересня 2014 року, постановлену в складі головуючого судді Дубель Р.М., у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

02 вересня 2014 року ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися в суд з позовом до відповідача ОСОБА_6 про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовували тим, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , що стверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 28.01.2007 року. Дана квартира, загальною площею 37, 0 м.кв. була приватизована сторонами згідно із Законом України «Про приватизацію». Оскільки відповідач ОСОБА_6 часто хворіє, згідно заключення спеціаліста №160 від 09.07.2014 року потребує окремої кімнати, з метою покращення житлових умов, поліпшення благоустрою в квартирі та задля покращення стану здоров`я відповідача, сторонами за власні кошти було проведено ремонт та реконструкцію квартири АДРЕСА_1 та прибудовано до останньої балкон. Водночас зазначили, що реконструкція була проведена без отримання дозволів та погоджень. Всі питання стосовно реконструкції квартири були погоджені із власниками сусідніх квартир. Їх права не порушуються. Після проведення переобладнання площа квартири збільшилась на 27, 5 м.кв. Оскільки відповідач вважав, що його частка у квартирі теж збільшилась, однак позивачі з таким не погоджуються звернулись в суд з указаним позовом, та просили визнати за кожним із сторін 1/5 ідеальну частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею, 99 ,0 кв.м., житловою площею 47,6 кв.м.
У судовому засіданні сторони зробили спільну заяву і надали суду укладену та підписану мирову угоду з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок. Просили постановити ухвалу, якою визнати мирову угоду, провадження у справі закрити.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 вересня 2014 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , за якою:
1. Реконструйована квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 99,0 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м. визнається спільною частковою власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/5 ідеальних частки кожному відповідно.
2. Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Стебницьким МВМ Дрогобицького МРВ УМВС України у Львівській області 28.03.2002р., ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , право власності на 1/5 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 99,0 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м.
3. Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_4 виданий Стебницьким МВМ Дрогобицького МРВ УМВС України у Львівській області 07.02.2002р., ідентифікаційний код: НОМЕР_5 , право власності на 1/5 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 99,0 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м.
4. Визнано за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серія НОМЕР_6 виданий Стебницьким МВМ Дрогобицького МРВ УМВС України у Львівській області 06.042004р., ідентифікаційний код: НОМЕР_7 , право власності на 1/5 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 99,0 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м.
5. Визнано за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про народження № НОМЕР_8 видане Відділом РАЦС м.Дрогобича Дрогобицького МРУЮ Львівської області 04.11.2005р., право власності на 1/5 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 99,0 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м.
6. Визнано за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серія НОМЕР_9 , виданий Стебницьким МВМ Дрогобицького МРВ УМВС України у Львівській області 27.11.2003р., ідентифікаційний код: НОМЕР_10 , право власності на 1/5 ідеальну частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 99,0 кв.м, житловою площею 47,6 кв.м.
Сторони ознайомлені з наслідками укладення мирової угоди, передбаченими ст. 206 ЦПК України.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності - закрито.
Таке судове рішення є підставою для державної реєстрації у відділі прав на нерухоме майно та їх обтяжень Реєстраційної служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції.
Рішення суду оскаржила особа, яка не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі зазначає, що вона, апелянт проживає у квартирі АДРЕСА_2 та є співвласницею даної квартири. Сторони у даній справі є співвласниками квартири АДРЕСА_3 в цьому будинку, які в період з 2014 року по теперішній час здійснюють добудову до своєї квартири без оформлення відповідних документів дозвільного характеру, що дають право виконувати такі роботи, без оформлення проектної документації, та без здійснення авторського та технічного нагляду. Зазначена добудова знаходиться на земельній ділянці, яка є прибудинковою територією будинку АДРЕСА_4 . Провівши реконструкцію квартири із прибудовою балкону, площа квартири зросла майже втричі з 37 м.кв. до 99 м.кв., окрім того, сторони перевели підвал в нежитлове приміщення площею 27,5 м.кв. на цокольному поверсі. 
Стверджує, що оскаржуваною ухвалою порушуються її права як співвласника багатоквартирного будинку та своєї квартири, оскільки самочинною добудовою створюються перешкоди у володінні та користуванні своєю квартирою і призводить до попадання меншої кількості денного світла, створюються перешкоди в користуванні прибудинковою територією через її захоплення такою забудовою, також створюється загроза життю та здоров`ю апелянта через протиправне без жодних дозвільних документів зберігання сторонами по справі балонів з газом в підвалі їхньої квартири, що може призвести до вибуху та людських жертв в будь-який момент. 
Затверджуючи мирову угоду, суд не врахував вимог закону, що регулюють право власності та не встановив факту прийняття спірного майна до експлуатації у встановленому законодавством порядку й наявності у сторін права власності на реконструйовану квартиру, загальною площею 99 м.кв. 
Судом не було залучено до участі у справі власника землі - Стебницьку міську раду та осіб, на права, свободи та інтереси, яких впливає зазначений спір. 
Просить скасувати ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08.09.2014 року, в задоволенні заяви про визнання мирової угоди відмовити, справу передати на розгляд до суду першої інстанції та вирішити питання судових витрат. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що реконструкція квартири АДРЕСА_1 здійснена у 2008 році і до теперішнього часу ОСОБА_2 не заявляла про порушення її прав, свобод та інтересів, хоча весь час проживала по сусідству. 
Звертає увагу на те, що головним інспекторами будівельного нагляду Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області О.Б.Блажків, І.С.Рудник було проведено позапланову перевірку про дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на реконструйовану квартиру. За результатами проведення заходу державного нагляду (контролю) встановлено, що порушень вимог законодавства не встановлено. 
Щодо зберігання балонів з газом, то вказує, що таке твердження апелянта ґрунтується на припущеннях. 
Вважає необґрунтованим та такими, що не підтверджені жодними доказами твердження апелянта про те, що здійсненою добудовою балкона, у її квартиру попадає менше світла. Зазначає, що її квартира знаходиться на другому поверсі, а тому добудова, яка здійснена на першому поверсі не може здійснювати затінення вікна на другому поверсі. 
Вважає, що ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, яка є предметом апеляційного оскарження не містить будь-яких висновків про порушення прав і свобод апелянта. 
Просить апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 закрити.
В судове засідання суду апеляційної інстанції з`явився лише позивач ОСОБА_1 .
Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції жодного разу не з`являлися. Повідомлення про розгляд справи в поштовому відділенні не отримують. Розгляд справи за клопотаннями як апелянта, так і позивача неодноразово відкладався. 
В Україні дії система публікації відомостей про час та місце розгляду справи в мережі Інтернет на сайті Судова влада і відповідач маючи усі можливості з отримання інформації про розгляд його справи, в судове засідання неодноразово не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив. 
Позивач, відповідач, апелянт, як учасники справи, які задіяні в судовому розгляді, зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитися провадженням у їхній справі, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, використовувати засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Зважаючи на тривале перебування справи на розгляді апеляційного суду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи в судовому засіданні 28 січня 2021 року, неодноразове заявлення позивачем та апелянтом клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів доходить висновку про те, що оскільки рішення про обов`язкову явку учасників справи для надання пояснень у справі не приймалось, за приписами ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду, з метою дотримання основних засад цивільного судочинства, зокрема і розумних строків розгляду справи судом, можливим є розгляд даної справи у відсутності учасників справи, які не з`явились. 
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст.1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, дана справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону №2147-У111 від 03.10.2017 року, яка набрала чинності з 15.12.2017 року. 
       Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.
04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.
       А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення в частині, що оскаржується, наведеним нормам не відповідає.
Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначав, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини та громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній інстанції конкретизовано в главі 1 V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного оскарження рішень та ухвал суду в цивільному судочинстві.
За змістом ст. 352 ЦПК України, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
Відповідно до ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватись лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторонни можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. 
Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними, або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Аналогічні положення мітились у ст. 175 ЦПК України (2004 року).
Таким чином, виходячи із змісту ст.207 ЦПК України, укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається і затверджується судом у відповідності до вимог не лише цивільного процесуального права, а й з урахуванням цивільного права.
Постановляючи ухвалу про визнання мирової угоди і закриття провадження у справі у зв`язку з визнанням мирової угоди, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода, укладена сторонами, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін. 
Проте колегія суддів з висновками суду першої інстанції погодитись не може з огляду на наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у рівних частках на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_5 , 0 м.кв.
Із змісту мирової угоди та оскаржуваної ухвали вбачається, що за її умовами судом визнано за сторонами спору право власності на новостворений об`єкт нерухомості, який самочинно реконструйовано з розширенням площі, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею вже 99,0 м.кв. 
Відповідно до ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав інших квартир у багатоквартирному жилому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.
Згідно зі ст.152 Житлового кодексу УРСР (у редакції станом на час переобладнання спірної квартири) переобладнання й перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.
Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8.10.92 року №572, передбачено, що власники приміщень житлових будинків мають право напереобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. 
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
За загальним правилом особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
З матеріалів справи вбачається, що спірне нерухоме майно реконструйоване та збудоване без відповідного проекту, без дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку. Земельна ділянка під уже збудоване нерухоме майно не надавалась Позивач ОСОБА_1 та його представник не заперечили цього і в суді апеляційної інстанції. 
Ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надано докази, що такими реконструкцією і будівництвом не обмежено інтереси інших громадян, які проживають у цьому будинку.
В порушення норм процесуального права судом першої інстанції не вирішувалось питання про залучення до участі у справі в якості відповідача власника земельної ділянки на якій здійснено забудову - Стебницької міської ради, а також власника будинку і квартир у такому.
За таких обставин право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 99,0 м.кв. не може бути визнано судом шляхом затвердження (визнання) мирової угоди.
Таким чином, безспірним є те, що умови мирової угоди суперечать закону, а відтак суд не вправі був визнавати таку та закривати провадження у справі. 
За приписами ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилковоїухвали.
З урахуванням вище наведеного, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню - з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
Що стосується вимоги апеляційної скарги про ухвалення постанови провідмову у задоволенні заяви про визнання мирової угоди, то така до задоволення не підлягає, оскільки виходячи з системного аналізу процесуальних норма права, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі не наділений такими повноваженнями. 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374 п.6, 379, 381, 382, 383, 384, 390, 393 ЦПК України, колегія суддів, -

                                       п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 вересня 2014 року скасувати, справу направити для продовження її розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року. 

Головуюча                                                 Копняк С.М.
Судді:         Бойко С.М.
Ніткевич А.В.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
Судове рішення набрало законної сили: 28.01.2021

Помічник судді:                                                        З.М.Гацура
Дата засвідчення копії: 04.02.2021