ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1839/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 лютого 2021 року                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Сорочка Є.О.,
за участі секретаря судового засідання                                        Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора  про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
                                                    В С Т А Н О В И В :
          
           ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до   Офісу Генерального прокурора та   Міністерства оборони України, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив суд:
          -          визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства оборони України (по особовому складу) № 732 від 27 грудня 2019 року у частині звільнення капітана юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів);
          -          поновити ОСОБА_1 на військовій службі у званні «капітан юстиції» з   28 грудня 2019 року;
          -          визнати протиправним та скасувати наказ Генеральної прокуратури України     № 1261-вк від  28 грудня 2019 року (з урахуванням змін, внесених наказом Генерального прокурора № 1544ц від 11 червня 2020 року) про звільнення з 31 грудня 2019 року прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України капітана юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), виключення зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення;
          -          поновити капітана юстиції ОСОБА_1 на посаді прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Офісу Генерального прокурора з 01 січня 2020 року;
          -          стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 січня 2020 року по дату прийняття рішення про поновлення на посаді.
                    Позовні вимоги були обґрунтовані протиправністю викладення підстав для звільнення позивача з військової служби. Зокрема, позивач вказував на те, що пункт 18 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113-IX, не містить жодних підстав для звільнення особи з військової служби за ініціативою Міністерства оборони України. Крім того, позивача звільнено з військової служби за відсутності на те фактичних підстав, оскільки будь-яких організаційних заходів та скорочення штату у Збройних Силах України не здійснювалось. Також, не було дотримано вимоги щодо встановлення можливості подальшого використання позивача на військовій службі, щодо повідомлення позивача про скорочення штатів та/або проведення організаційних заходів, які передбачають звільнення.
                    Стосовно наказу Генерального прокурора про звільнення позивача, то у Генерального прокурора відсутні повноваження на дії, визначені у наказі № 1261-вк. Крім того, позивач вказував на те, що Генеральною прокуратурою України не було повідомлено позивача завчасно про виключення його зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.
          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2020 р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне дослідження зібраних у справі доказів та ненадання їм відповідної оцінки, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального/процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.12.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 10.02.2021.
У судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.
Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до статей 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 46-1 Закону України «Про прокуратуру», на підставі листа Заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора від 28 січня 2015 року № 10/5-25 вих.15, наказом Міністра оборони України від 27 березня 2015 року № 204 з позивачем було укладено контракт про проходження у Збройних Силах України строком на п`ять років, прийнято його на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі для призначення на відповідні посади.
Призив із запасу позивача було здійснено за клопотанням та для потреб Головної військової прокуратури.
Законом від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформування органів прокуратури», ліквідовано органи військової прокуратури, посади військових прокурорів та слідчих.
Пунктом 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку по можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» (у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).                    
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 12 листопада 2019 року № 4612, позивач був визнаний придатним до військової служби.
24 грудня 2019 року з позивачем було проведено бесіду заступником Генерального прокурора - Головним військовим прокурором з приводу звільнення у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. 
Під час вказаної бесіди, ОСОБА_1 проти звільнення з військової служби у Збройних Силах України не заперечував; бажання проходити службу у військовому резерві не висловив; претензій до порядку та терміну подання до звільнення не заявив.
З огляду на зміни у законодавстві, позивач особисто написав рапорт від 26 грудня 2019 року, де виклав своє прохання перед Генеральним прокурором про звільнення його із військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону             № 2232-XII. Позивачу було також проведено розрахунок вислуги років.                    
На підставі рапорту позивача, враховуючи результати проведеної бесіди було підготовлено подання на звільнення від 24 грудня 2019 року. Відповідне подання було підписано заступником Генерального прокурора - Головним військовим прокурором та надано з супровідним листом від 27 грудня 2019 року № 10/7-1348 вих-19 та документами до Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України. 
На підставі зазначеного подання, наказом Міністра оборони України від 27 грудня 2019 року № 732 (по особовому складу), капітана юстиції ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону             № 2232-XII.
Наказом Генерального прокурора від 28 грудня 2019 року № 1261-вк, позивач був звільнений з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) та виключений із списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України.
У відповідності з Порядком проходження прокурорами атестації, ОСОБА_1 подано Генеральному прокурору заяву про переведення до Офісу Генерального прокурора та про намір пройти атестацію, однак, за наслідками проходження атестації, позивач набрав менше прохідного балу для успішного складання іспиту, відповідно, був визнаний таким, що неуспішно пройшов атестацію.
Не погоджуючись з наказами відповідачів про звільнення, вважаючи що була порушена процедура звільнення, а також допущено ряд суттєвих порушень, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:
-          судом першої інстанції було враховано, що 26 грудня 2019 року капітан юстиції ОСОБА_1 на ім`я Генерального прокурора Рябошапки Р.Г. подав рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Особову справу просив скерувати до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату;
-          звільнення позивача відбувалось у порядку та спосіб, визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»;
-          посилання сторони позивача на наявність помилок та порушення процедурних питань при звільненні позивача судом першої інстанції були відхилені, з урахуванням того, що такі обставини в будь-якому випадку не впливають на суть вирішення спору і їх врахування не призведе до поновлення права позивача у заявлений в позові спосіб.
Доводи апеляційної скарги: 
-          апелянт вказує на неконкретизованість формулювання наказу № 732 у частині визначення підстав звільнення з військової служби;
-          відсутність факту скорочення штату військовослужбовців Збройних Сил України чи проведення інших організаційних заходів;
-          відповідачами по справі під час розгляду спору по суті не було надано доказів на підтвердження проведення організаційних заходів та скорочення посад у Офісі Генерального прокурора та/або ЗСУ;
-          внаслідок неналежного формулювання та неконкретизації у наказі про звільнення підстав, позивач перебуває у стані правової невизначеності;
-          суд першої інстанції не врахував, що відповідачем не було дотримано вимогу щодо повідомлення позивача про скорочення штатів та/або проведення організаційних заходів, які передбачають звільнення;
-          відповідачами не була дотримана процедура звільнення.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
          Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ч. 7 ст. 6 Закону № 2232-XII, порядок призначення на військові посади встановлюється Конституцією України, законами України, положеннями про проходження військової служби, про проходження громадянами України служби у військовому резерві.
Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року                      № 1153/2008.
Згідно з приписами ч. 10 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань можуть бути відряджені до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних закладів освіти для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі. Перелік посад, що заміщуються військовослужбовцями у таких державних органах, на підприємствах, в установах, організаціях, а також державних та комунальних закладах освіти, затверджується Президентом України.
За змістом положень ч. 4 ст. 27 Закону України «Про прокуратуру», яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-IX, військовими прокурорами призначалися громадяни з числа офіцерів, які проходять військову службу або перебувають у запасі і мають вищу юридичну освіту, за умови укладення з ними контракту про проходження служби осіб офіцерського складу у військовій прокуратурі.
Капітан юстиції ОСОБА_1 проходив військову службу в органах військової прокуратури з 2015 року.
У відповідності до ст. ст. 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статті 46-1 Закону України «Про прокуратуру», наказом Міністра оборони України від 27 березня 2015 року № 204 із ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України строком на 5 років, прийнято його на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу та відряджено до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі для призначення на відповідні посади.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-IX, який набув чинності 25 вересня 2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури, яким також внесені зміни до Закону України «Про прокуратуру», а саме, виключено пункт 4 статті 7, який передбачав існування в системі прокуратури України військових прокуратур, пункт 4 статті 8, що стосувався утворення у Генеральній прокуратурі України Головної військової прокуратури.
  За п. 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, усі прокурори Генеральної прокуратури України, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».
Згідно з п. «г» ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.
При цьому, п. 226 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів при скороченні посади, яку військовослужбовець займає, у тому числі при ліквідації (розформуванні), реорганізації військових частин або державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів.
Так, відповідно до п. 245 Положення звільнення з військової служби військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, здійснюється посадовими особами, зазначеними в пункті 153 Положення, за поданням керівників державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, до яких вони відряджалися, без зарахування в розпорядження Міністерства оборони України.
Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що 26 грудня 2019 року капітан юстиції ОСОБА_1 на ім`я Генерального прокурора ОСОБА_2 особисто подав рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби у запас за підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів. Особову справу просив скерувати до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату.
          Під час розгляду апеляційної скарги, представник апелянта наголошувала на тому, що вказаний рапорт був підготовлений, а її довіритель його підписав (вже підготовлений бланк) задля дотримання процедури та подальшого проходження служби, однак, вказані обставини не підтверджуються, з урахуванням того, що рапорт від 26.12.2019 містить власноручний підпис ОСОБА_1 без зуважень. (а.с. 66 т. 1)
До того ж, відповідно до аркушу бесіди 24 грудня 2019 року з капітаном юстиції ОСОБА_1 , прокурором першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, з приводу його звільнення у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, у присутності заступника Генерального прокурора - Головного військового прокурора Чумака В.В. та прокурора відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Сергійчука С.С., з позивачем було проведено бесіду, згідно якої, ОСОБА_1 не заперечував проти звільнення з військової служби, не заперечував проти звільнення з лав Збройних Сил України, проходити військову службу у військовому резерві бажання не виявив.
Крім того, претензій до порядку та терміну подання до звільнення та рішення щодо терміну подання до звільнення позивач не висловив, що дає підстави стверджувати про особисте волевиявлення позивача та про його обізнаність з відповідними наслідками по питанню подальшого проходження служби. (а.с. 64 т. 1)
Як Додаток 1 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, Заступником Генерального прокурора - Головним військовим прокурором В. Чумаком 24 грудня 2019 року було сформовано подання щодо звільнення капітана юстиції ОСОБА_1 з військової служби у запас, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Супровідним листом від 27 грудня 2019 року № 10/7-1348 вих-19, в.о. начальника відділу роботи з кадрами Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України на ім`я Директора департаменту кадрової політики Міністерства оборони України направив подання на звільнення, довідку ВЛК, рапорт ОСОБА_1 , аркуш бесіди, розрахунок вислуги років військовослужбовця. (а.с. 58 т. 1)
Того ж дня, наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 27 грудня 2019 року   № 732, капітана юстиції ОСОБА_1 , прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, відповідно до пункту 18 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19 вересня 2019 року № 113-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).
Тобто, підстави, з яких виходив позивач подаючи рапорт та які зазначено в аркуші бесіди, та ті, на підставі яких було прийнято наказ про звільнення з військової служби, співпадають.
Після прийняття наведеного вище наказу Міністерством оборони України, наказом Генерального прокурора від 28 грудня 2019 року № 1261-вк, капітана юстиції ОСОБА_1 , прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України з 31 грудня 2019 року звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), виключено зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення. Тобто, фактично вказаний наказ за встановленим порядком був продубльований Генеральним прокурором. (а.с. 68 т. 1)
Також, наказом Генерального прокурора від 11 червня 2020 року № 1544ц, було внесено зміни до наказу від 28 грудня 2019 року № 1261-вк, зокрема, пункт 1 цього наказу викладено у такій редакції: «… капітана юстиції ОСОБА_1 , якого наказом Міністра оборони України від 27.12.2019 №732 звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 31 грудня 2019 року звільнити з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях щодо злочинів проти основ національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, виключити зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України, усіх видів забезпечення та направити його особову справу до Печерського районного у місті Києві військового комісаріату».
З урахуванням наведеного, та беручи до уваги те, що позивач проходив військову службу за контрактом, власноручно подав рапорт з проханням про звільнення відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), не бажав у подальшому залишатись на військовій службі, відповідно, був звільнений та виключений зі списків особового складу Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України та усіх видів забезпечення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 відбувалось у порядку та спосіб, визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».
Наведені під час розгляду спору по суті та на які також посилався апелянт доводи про наявність помилок у наказах та порушень процедури звільнення (у частині подання про звільнення, черговості відповідних процедур тощо), на переконання колегії суддів не є підставою для визнання процедури звільнення позивача порушеною та такі, у жодному разі не впливають на суть спору, адже задля задоволення позовних вимог, суд має встановити наявність порушення з боку суб`єкта владних повноважень прав особи, яка звертається за їх захистом.
З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.
Виходячи з наведеного, не применшуючи значення необхідності дотримання процесуальних та процедурних норм, колегія суддів вважає, що їх порушення повинно бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за умови, якщо останнє за своєю суттю є необґрунтованим та/або незаконним й підлягало би скасуванню чи зміні навіть за відсутності вказаної підстави.
Зважаючи на те, що в системі органів прокуратури функціонування військових прокуратур, а так само Головної військової прокуратури не передбачено, подальше проходження позивачем військової служби на посадах в органах прокуратури стало неможливим.
Таким чином, колегія суддів за наслідком розгляду апеляційної скарги, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачами було доведено правомірність прийнятих рішень, а відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та не є підставою для скасування/зміни оскаржуваного рішення суду. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
        
           П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2020 р. - залишити без змін.

          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст. ст. 329 - 331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                      О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                         В.В. Кузьменко

                                                                                                                        Є.О. Сорочко

Повний текст постанови складено 15.02.2021.