Головуючий І інстанції: Мельников Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 р. 	Справа № 520/12815/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Судді-доповідача Ральченка І.М.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Катунова В.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 по справі № 520/12815/2020
за позовом    ОСОБА_1  
до    Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради                   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг та скасувати рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 16.09.2020, протокол № 37 районної в частині відмови в призначені, адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви від 18.08.2020 у розмірі, що встановлений чинним законодавством України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 позов задоволено частково.
Скасовано рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 16.09.2020 року, протокол № 37 районної в частині відмови в призначені, адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1 .
Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1  щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви від 18.08.2020 р. у розмірі, що встановлений чинним законодавством України.
У задоволенні решти  позовних вимог відмовлено.
Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради (далі – відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням  в частині задоволення позовних вимог, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що  виплата позивачу могла бути поновлена лише за умови, якщо у місячний строк з місяця припинення її виплати позивач повідомив  би відповідача про зміну обставин, які вплинули на припинення грошової допомоги. Зазначає, що оскільки позивач у визначений п. 12 Порядку № 505 місячний строк не повідомив відповідача  про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги, та такі обставини не настали (оскільки позивача поновлено на навчанні після сплину місячного строку, передбаченого п. 12 Порядку № 505), тому він позбавлений права на призначення такої грошової допомоги. 
Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до  ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що   ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на  обліку в Управлінні праці та соціального  захисту населення  адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради, що  підтверджується довідкою про  взяття  на  облік  внутрішньо  переміщеної особи від  21.12.2017 року №6326-24759 (а.с. 9).
Позивач  є студентом 2 курсу  Харківського  національного  університету радіоелектроніки  денної форми навчання, що підтверджується  довідкою Харківського  національного  університету радіоелектроніки   від 30.07.2020 №48/1394 (а.с. 6).
Позивачу було призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам з 21.12.2017 по 19.01.2018 в розмірі 884,00 грн щомісячно, з 20.01.2018 по 20.06.2018 в розмірі 1000,00 грн щомісячно, з 26.06.2018 по 25.12.2018 в розмірі 1000,00 грн щомісячно, з 26.12.2018 по 31.01.2019 в розмірі 1000,00 грн. щомісячно.
З 21.01.2019 позивача відраховано з Харківського національного університету радіоелектроники за невиконання індивідуального плану навчання, у зв`язку з чим розмір щомісячної адресної допомоги позивачу з 01.02.2019 по 31.03.2019 призначено у розмірі 442,00 грн щомісячно, з 01.04.2019 по 31.05.2019 - у розмірі 221,00 грн щомісячно, а у подальшому виплату припинено на підставі п. 7 Порядку.
18.08.2020 позивач звернувся до Управління праці та соціального  захисту населення  адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради із заявою про призначення йому виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 18.08.2020, до якої додав   довідку Харківського національного університету радіоелектроники від 06.08.2020 № 48/1408, що з 01.09.2019 навчається в університеті за денною формою навчання (а.с. 30-32).
За результатами розгляду заяви  позивача  рішенням районної комісії з питань  призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним  особам  при адміністрації Шевченківського  району Харківської міської ради від 16.09.2020 № 37 відмовлено  в наданні  адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі, як не  працюючій  особі працездатного віку, відповідно до  п.7 Порядку, у  зв`язку з  закінченням  строку  виплати  31.05.2019 (до початку карантину) (а.с. 35).
Повідомленням №726/04 від 16.09.2020 відповідачем відмовлено позивачу в наданні допомоги, посилаючись на п. 7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним  особам для покриття витрат і на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2014 №505, у зв`язку з тим, що попередня виплата по заяві від 17.12.2018 припинена 31.05.2019 та протягом місяця у позивача не відбулося зміни обставин, що впливають на припинення виплати допомоги.
Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача у наданні відповідної адресної допомоги, звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту припинення виплати грошової допомоги позивачу (31.05.2019) по день звернення позивача із заявою про виплату вказаної допомоги (18.08.2020) як внутрішньо-переміщеній особі, яка досягла  18-річного  віку  та продовжує навчання  на денній формі навчання у вищому  навчальному  закладі, минув шестимісячний строк, тобто наступний строк в розумінні п. 3 Порядку № 505, то у відповідача відсутні правові підстави для відмови у  призначенні грошової допомоги, посилаючись на п. п. 3, 7 Порядку, оскільки грошова допомога на наступний строк не призначається тільки тим особам, які продовжують перебувати у статусі непрацевлаштованої (безробітної) особи, а у разі якщо така особа працевлаштувалась і її статус не суперечить зазначеним вище пунктам Порядку, то вона знову набуває право на призначення щомісячної адресної допомоги.
Суд дійшов висновку, що належним  способом  захисту прав позивача є саме скасування рішення відповідача від 16.09.2020, оформлене протоколом № 37 про відмову в призначені адресної допомоги позивачу.
 Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»  відповідно до преамбули якого цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.4  Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб»  факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є наявність реєстрації місця проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.
Механізм надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг визначено Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Порядок №505).
Згідно п.2 Порядку №505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.
Відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку № 505 у разі звільнення та подальшого непрацевлаштування працездатного члена сім`ї грошова допомога на цього члена сім`ї через два місяці з дня, що настає за днем звільнення, зменшується на 50 відсотків, а через чотири місяці з дня, що настає за днем звільнення, - припиняється.
Відповідно до п.3 Порядку №505 особам працездатного віку, яким виплату грошової допомоги було припинено відповідно до п.7 цього Порядку, грошова допомога не призначається.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що аналіз вказаної вище норми вказує на те, що п.3 Порядку №505 не передбачає абсолютну заборону на призначення щомісячної адресної допомоги тим особам, яким вона була припинена відповідно до п. 7 Порядку №505, а містить чітке і вичерпне правило щодо не призначення допомоги саме на наступний строк, під яким слід розуміти один шестимісячний строк (оскільки тільки на такий строк допомога і призначається), що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі п. 7 Порядку №505.
Тобто, грошова допомога у разі її припинення відповідно до п.7 Порядку №505 не призначається лише на наступний строк, тобто чергові шість місяців.
При цьому, колегія суддів зазначає, що приписами Порядку №505 не заборонено звертатись особі з заявою саме про призначення адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, після того, як вона вже отримувала її та підстав для відмови у призначенні такої допомоги немає, оскільки чинним законодавством не встановлено чіткої заборони на призначення та виплату такої допомоги особі в подальшому.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 29.08.2018, від 15.04.2019 по справі № 227/513/17, від 24.06.2020 по справі № 639/1949/17.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судовим розглядом встановлено, що  позивачу припинено виплату адресної допомоги внутрішньо переміщеним  особам 31.05.2019, з заявою про призначення зазначеної допомоги позивач звернувся 18.08.2020 (у зв`язку з продовженням навчання в університеті з 01.09.2019), тобто після спливу шестимісячного строку (оскільки тільки на такий строк допомога і призначається), що йде за тим, у якому виплату допомоги було припинено особі на підставі п. 7 Порядку №505.
За таких обставин, колегія суддів зазначає, що на час звернення до відповідача з заявою – 18.08.2020 позивач набув право на призначення щомісячної адресної допомоги, оскільки заборона, встановлена п.3 Порядку №505, вичерпала свою дію щодо позивача.
Отже, відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, є неправомірною.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту прав позивача є скасування рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради від 16.09.2020, оформлене протоколом № 37, в частині відмови в призначені, адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі - ОСОБА_1 , та зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу  допомогу на підставі заяви від 18.08.2020 у розмірі, що встановлений чинним законодавством України.
Щодо доводів апелянта про те, що виплата позивачу могла бути поновлена лише за умови, якщо у місячний строк з місяця припинення її виплати позивач повідомив би про зміну обставин, які вплинули на припинення грошової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 12 Порядку  № 505 виплата грошової допомоги може бути поновлена, якщо протягом місяця з місяця припинення її виплати уповноважений представник сім`ї повідомив уповноваженому органу про зміну обставин, які вплинули на припинення виплати грошової допомоги.
Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на п. 12 Порядку № 505, оскільки позивач звернувся до відповідача  із  заявою про  призначення  виплати допомоги, а не про її поновлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району Харківської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 по справі № 520/12815/2020  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	І.С. Чалий    В.В. Катунов