ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року 
м. Черкаси
Справа № 703/1262/19		
Провадження № 22-ц/821/751/20		
Категорія: 301030100 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Карпенко О.В. 
суддів: Василенко Л.І.,  Єльцова В.О.
секретаря: Анкудінова О.І.
учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»
третя особа: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Алексєєв Максим Юрійович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу, подану представником Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» – адвокатом Істамовою Іриною Володимирівною на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 6 лютого 2020 року (ухваленого в приміщенні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Прилуцького В.О., повний текст судового рішення виготовлений 14 лютого 2020 року)у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Алексєєв Максим Юрійович про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Алексєєв М.Ю. про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 березня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CSS0GK00000178, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 20 800,00 доларів США для купівлі двокімнатної квартири, з кінцевою датою погашення кредитної заборгованості 26 березня 2007 року, із щомісячною сплатою позичальником 245,37 доларів США для погашення суми боргу, що складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, комісії (п.7.1 договору); за кожен день прострочення погашення заборгованості позичальник зобов`язався сплачувати банку 0,15% пені від суми простроченого платежу, нарахованої на всю суму боргу незалежно від виду платежу – тіло кредиту, відсотки чи комісія ( п.4.1 договору).
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, в цей же день – 27 березня 2007 року, між ЗАТ КБ «Приватбанка» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № CSS0GK00000178, за умовами якого в іпотеку банку передана двокімнатна квартира, загальною площею 48,9 кв.м., жилою площею 25,9 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач вчасно не повертав позичені кошти, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року по справі №703/1309/15-ц, залишеного в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 4 листопада 2015 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 березня 2007 року станом на 21 січня 2015 року в загальній сумі 19 654,71 доларів США, що еквівалентно 310 151, 32 грн., а саме: тіло кредиту – 17 734,86 доларів США; заборгованість по відсотках – 1 593,99 доларів США; заборгованість по комісії – 203,99 долара США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань – 121,87 долар США, а також витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3 101,51 грн.
Позивач вказує, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 14 грудня 2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю. було оформлено право власності ПАТ КБ «ПриватБанк» (запис про право власності №18100451) на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 48,9 кв.м. на підставі договору іпотеки від 27 березня 2007 року.
ОСОБА_1 вважає, що право власності за відповідачем нотаріусом зареєстровано з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» і виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, що підтверджується довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів.
Вважаючи свої права порушеними, позивач з метою їх захисту, змушений був звертатися до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із даним позовом та просив постановити судове рішення, яким скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32990377 від 17 грудня 2016 року 11:55:18 приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю., яким проведено державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк»; скасувати реєстраційний запис приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю. про право власності №18100451 від 14 грудня 2016 року на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк»; поновити відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна - двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що передували скасованим записам; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 2 305,20 грн. судового збору за подачу позовної заяви.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 6 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено повністю.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32990377 від 17 грудня 2016 року 11:55:18 приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю., яким проведено державну реєстрацію права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк».
Скасовано реєстраційний запис приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю. про право власності №18100451 від 14 грудня 2016 року на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за ПАТ КБ «ПриватБанк».
Поновлено відомості в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкти нерухомого майна двокімнатну квартиру на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , що передували скасованим записам.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2 305,20 грн.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а загальна площа квартири не перевищує 140 кв. метрів.
При цьому, за висновками суду, представником відповідача, не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного об`єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Крім того, за наслідками прийнятого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю. рішення про проведення державної реєстрації права власності на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону примусового стягнення, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі, поданій 17 березня 2020 року, АТ КБ «ПриватБанк» вважаючи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є винесеним із порушенням норм матеріального і процесуального права, прийнятим при недоведеності обставин, що мають значення для справи та при невідповідність висновків суду обставинам справи, просило суд апеляційної інстанції скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 6 лютого 2020 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було надано належної оцінки тому факту, що 7 листопада 2016 року банк направив на адресу позивача вимогу, отриману ОСОБА_1 особисто 9 листопада 2016 року, про усунення порушень, за якою банк у разі неповернення позичальником суми кредиту та інших виплат в розмірі 28 862,65 доларів США протягом 30 днів з дня отримання вимоги, зверне стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Банк вважає, що з моменту отримання повідомлення та відсутності волевиявлення позивача щодо придбання предмету іпотеки, позивач надав мовчазну згоду на перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.
Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» у своїй апеляційній скарзі зазначає, що банк використовуючи своє право на позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки згідно існуючого в договорі застереження та у відповідності до вимог 37 Закону України «Про іпотеку» звернувся до приватного нотаріуса із заявою для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та згідно Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів №1127 від 25 грудня 2015 року, при цьому надав перелік документів, необхідних для здійснення такої реєстрації, зокрема і повідомлення, адресоване іпотекодавцю з доказами вручення повідомлення про те, що він є боржником перед банком та банк у разі невиконання грошових вимог має намір здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки. А нотаріус як державний реєстратор не має права на безпідставну відмову у прийнятті заяви на проведення реєстраційної дії та відмову у державній реєстрації.
Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність згоди власника майна на відчуження спірної квартири, оскільки отримавши вимогу-повідомлення про усунення порушень, ОСОБА_1 не висловив заперечень щодо переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки та не повідомив про намір придбати предмет іпотеки, а отже надав згоду на перехід права власності; Закон України «Про мораторій на стягнення мана громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не регулює порядок вчинення реєстраційних дій нотаріусом. Сама реєстраційна дія, вчинена нотаріусом, повністю відповідає нормативно-правовим актам; вказаний закон не зупиняє та не змінює дії решти нормативно-правових актів, у тому числі тих, що регулюють порядок проведення державної реєстрації.
Відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов 7 квітня 2020 року, адвокат Кирик О.В. - представник позивача ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 6 лютого 2020 року залишити без задоволення, як необґрунтовану, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу, мотивовано тим, що спірна квартира АДРЕСА_2 підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, що підтверджується довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а загальна площа квартири не перевищує 140 кв. метрів.
Відповідачем не доведено та не надано жодного доказу про те, що ним у листопаді 2016 року направлялася на адресу позивача вимога про усунення порушень. Лист ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07 листопада 2016 року на адресу позивача не надходив і не міг бути ним отриманий, оскільки як видно з тексту самого листа адресою отримувача зазначено АДРЕСА_3 . Проте в п. 34 договору іпотеки №CSS0GK00000178 від 27 березня 2007 року адреса іпотекодавця – ОСОБА_1 зазначена як: АДРЕСА_4 . У зв`язку з викладеним лист ПАТ КБ «ПриватБанк» від 7 листопада 2016 року, який доданий ПАТ КБ «ПриватБанк» в якості доказу не є належним, допустимим та достовірним доказом в розумінні норм ЦПК України.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 2 квітня 2020 року розгляд апеляційної скарги призначено на 13 травня 2020 року.
У зв`язку із надходженням 12 травня 2020 року від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Кирик О.В. клопотання, розгляд апеляційної скарги перенесено на 17 червня 2020 року. 

Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 27 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Приват Банк» (в послідуючому змінено назву на AT «ПриватБанк») і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CSS0GK00000178, відповідно до якого позивачу було надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 20800 доларів США для купівлі двокімнатної квартири, зі сплатою відсотків в сумі 245,37 доларів США та кінцевою датою повернення боргу до 26 березня 2027 року (а.с.8-12).
З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором 27 березня 2007 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір. Відповідно до зазначеного договору, ОСОБА_1 передав в іпотеку двокімнатну квартиру загальною площею 48,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-16).
Відповідно до п. 22 договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в цьому договорі. Звернення стягнення на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється відповідно до пункту 27 цього договору іпотеки та ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 15).
Оскільки ОСОБА_1 не повертав вчасно позичені кошти, що призвело до заборгованості за вказаним кредитним договором, банк звернувся до суду із позовом про стягення боргу.
Заочним рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 04 листопада 2015 року, з ОСОБА_1  стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 березня 2007 року станом на 21 січня 2015 року в загальній сумі 19 654,71 долари США, що еквівалентно 310 151,32 грн., а саме: тіло кредиту  – 17 734,86 доларів США, заборгованість по відсотках –  1 593,99 доларів США, заборгованість по комісії – 203,99 долара США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань – 121,87 долар США, а також витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 3 101,51 грн. (а.с.17-18).
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 14 грудня 2016 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю, було оформлено право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).

Позиція Апеляційного суду Черкаської області
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
При цьому, за загальним правилом встановленим вказаною нормою права, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

       Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
За приписами частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю  права  власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного  договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет  іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.  
Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про  задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем  про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;
- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно з умовами іпотечного договору підставою для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання відповідної письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язань позичальника за умовами кредитного договору.
Як вбачається із наявних матеріалів справи,  АТ КБ «Приватбанк» 7.11.2016 року направило на адресу  ОСОБА_1  вимогу про виконання зобов`язань за умовами кредитного договору.
Проте, 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.
Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Пунктом 4 Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. 
Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а лише від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Водночас,  Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасову заборону на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.
Оскільки положеннями даного Закону встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника та приймаючи до уваги, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 підпадає під критерії , визначені ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме є предметом іпотеки за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, використовується ОСОБА_1 та членами його родини як місце постійного проживання позичальника і площа вказаного житлового приміщення не перевищує 140 кв.м., суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість проведення примусового стягнення за рахунок вказаного нерухомого майна.
Сукупність отриманих по справі доказів об`єктивно свідчить про те, що державна реєстрація прав та їх обтяжень та внесення відповідного запису про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за адресою:  АДРЕСА_1   за АТ КБ «Приватбанк» була проведена без достатніх правових підстав для цього. 
Враховуючи той факт, що приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю, було оформлено право власності за ПАТ КБ «ПриватБанк» на нерухоме майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-20) без належного врахування факту неможливості проведення примусового стягнення за рахунок вказаної нерухомості, що не узгоджується із приписами ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю. відносно проведення державної реєстрації права власності на зазначену квартиру за ПАТ КБ «ПриватБанк»; скасування реєстраційного запису приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю. про право власності на вищевказане жиле приміщення за ПАТ КБ «ПриватБанк» та необхідності поновлення відомостей в державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам.
Вказаний висновок суду першої інстанції повністю узгоджується із позиціями щодо застосування положень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 року у справі № 802/1340/18-а.
Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.
У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Інші доводи апеляційної скарги, наведені представником АТ КБ «ПриватБанк» – адвокатом   Істамовою І.В. суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає.

        Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області  від 6 лютого 2020 року  у справі за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Алексєєв Максим Юрійович про визнання рішення про реєстрацію права власності незаконним та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції – залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.  

       Головуюча                                                                                           О.В. Карпенко        
       Судді                                                                                                       Л.І. Василенко     
                                                                                  В.О. Єльцов

/повний текст постанови виготовлений 13 жовтня 2020 року/