Номер провадження: 22-ц/813/3670/21 
Номер справи місцевого суду: 522/19522/19
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.,
       розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Державного реєстратора Рубан Майї Олександрівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування реєстрації декларації, скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, дарування, зобов`язання вчинити певні дії, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Шенцевої О.П. 19 листопада 2019 року у м. Одеса, -
встановила:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Державного реєстратора Рубан М.О., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування реєстрації декларації, скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, дарування, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року цивільну справу №522/19522/19 за позовом ОСОБА_2 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Державного реєстратора Рубан М.О., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання наказаними та скасування реєстрації декларації, скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, дарування, зобов`язання вчинити певні дії передано до Київського районного суду м. Одеси для розгляду за підсудністю.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду та передати справу до Приморського районного суду м. Одеси для повторного вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку апелянта, у поданій позовній заяві відсутня жодна вимога, яка би стосувалась нерухомого майна, щодо якого були вчинені оскаржувані дії державного реєстратора та укладений договір купівлі-продажу, а отже, такий позов фактично не заявлений з приводу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державної архітектурно-будівельного інспекції України, Державного реєстратора Рубан Майї Олександрівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання незаконними та скасування реєстрації декларації про початок будівельних робіт, скасування свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , визнання недійними договорів купівлі-продажу, дарування нежитлового приміщення, за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язання знесення об`єкту будівництва за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна?або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
Відповідно до статті 190 ЦК України майном, як особливим об`єктом, вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
ЦК України при класифікації речей, як об`єктів цивільних прав, поділяє речі на рухомі і нерухомі.
Відповідно до частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Отже, основним критерієм віднесення речей до нерухомих є фізична прив`язка об`єктів, розташованих на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення. Вказані ознаки є основними і їх розглядати необхідно у сукупності.
За змістом частини 2 статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
У розумінні частини 2 вказаної статті ЦК України житлові будинки, будівлі, споруди тощо охоплюються поняттям "нерухоме майно". Однак, вказаний перелік об`єктів нерухомого майна не є вичерпним.
Так, зокрема, відповідно до статті 5 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-ІV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", об`єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири; будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення.
Таким чином, нерухоме майно є особливим об`єктом права власності, оскільки наділене специфічними рисами - сталий зв`язок із землею, особлива цінність, неможливість переміщення без знецінення та зміни її призначення.
Особливістю правового режиму нерухомого майна є те, що у процесі створення воно може набувати статусу як незавершеного будівництвом нерухомого майна, так і завершеного нерухомого майна.
Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.
Таким чином, враховуючи заявлені у цій справі позовні вимоги, встановлені судом обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що спір у цій справі виник саме з приводу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а тому він має розглядатися за місцезнаходженням майна або основної його частини, тобто, за правилами виключної підсудності, які передбачені частиною ч. 1 ст. 30 ЦПК України, а не  статтею 27 ЦПК України (згідно якої позови до фізичної особи пред`являються за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання), як помилково зазначено ОСОБА_1 у її апеляційній скарзі.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального права, підстав для її скасування  немає.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 19.02.2021 року.
                                       
Судді Одеського
апеляційного суду                                                С.О. Погорєлова

       А.П. Заїкін

       О.В. Князюк