22-ц/804/6/21 
                                                                                263/16698/18 
                                               
Головуючий в 1 інстанції Соловйов О.Л.
                                                                                      Суддя – доповідач Принцевська В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                               
      10 лютого 2021 року Донецький апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                   головуючого суді Принцевської В.П.
                   суддів Лопатіної М.Ю., Биліни Т.І,

                   секретар Сидельнікова А.В.
            
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2019 року у цивільній справі № 263/16698/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , треті особи – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 . ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, завданої дорожньо-транспортною пригодою,              
                                                ВСТАНОВИВ:

03.12.2018 ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «Страхова Компанія «Український страховий стандарт» про відшкодування шкоди в порядку суброгації, завданої дорожньо-транспортною пригодою. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 19.07.2017 між ним та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування КАСКО №245003/4093/0000369 предметом якого є страхування транспортного засобу VOLKSWAGEN Touran, державний номерний знак НОМЕР_1 . 07.03.2018 на а/д Миколаїв-Благовіщенськ відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням ОСОБА_4 та транспортного засобу SEAT CORDOBA, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . Постановою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області №263/5301/18 від 21.05.2018 визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. За звітом №146-18 від 15.06.2018, складеного ФОП « ОСОБА_5 » розмір матеріального збитку становить 476573,17 грн. Відповідно до зобов`язуючої пропозиції ТОВ «Аудатекс» вартість залишків пошкодженого автомобіля складає 318500,00 грн. ПрАТ «СК «Уніка» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 264542,42 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ «СК «УСС» (страхова сума по майну 100000,00 грн., франшиза 500,00 грн.). На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь шкоду у розмірі 165042,42 грн. та судовий збір в сумі 2475,64 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2019 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задоволені.
З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 і оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилався на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 

В судовому засіданні відповідач і його представник повністю підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити.
Представник позивача до суду не з`явився, повідомлений про час і місце судового засідання належним чином.
Треті особи – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт», ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , до суду також не зявилися, повідомлені про час і місце судового засідання належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача і його представника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав. 

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страховою виплатою є сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування або у випадках, передбачених чинним законодавством.
Страховим відшкодуванням є страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір: підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України встановлено,що до страховика,який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України).
Відповідно до позицій Вищого спеціалізованого суду України, викладених у п.4 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
На підставі п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Доказами наявності у позивача, як страховика, права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування і документ, який підтверджує виплату страхового відшкодування.

Судом правильно встановлено, що між ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» 19 липня 2017 року укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245003/4093/0000369, за яким застрахований транспортний засіб Фольцваген, 2015 року випуску, кузов (шасі) № НОМЕР_3 . Страхова сума за даним договором страхування становить 618860 грн. (п. 1.3.4 договору).
У постанові Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 травня 2018 року зазначено, що ОСОБА_1 07.03.2018 об 11 год. 30 хв., рухаючись у Миколаївській області в Новоодеському районі по автодорозі Н-14 «Миколаїв-Благовіщенськ», поблизу села Троїцьке, керуючи транспортним засобом SEAT CORDOBA, державний номер НОМЕР_2 , перед початком обгону не впевнившись, що смуга зустрічного руху вільна від транспорту на достатній відстані для виконання маневру обгону, виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з транспортним засобом VOLKSWAGEN Touran, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , транспортні засоби отримали технічні ушкодження та ОСОБА_1 та ОСОБА_6 отримали тілесні ушкодження, чим порушив п.14.2в Правил дорожнього руху України, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Відповідача ОСОБА_1 , відповідно до постанови Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 травня 2018 року, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
З висновку за Звітом № 146-18, складеного ФОП « ОСОБА_5 » вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля VOLKSWAGEN Touran, державний номерний знак НОМЕР_1 на дату ДТП – 07.03.2018 становить 476573,17 грн. 
   Відповідно до наказу ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» № 00252992 від 26.06.2018 «Про виплату страхового відшкодування», у зв`язку з настанням страхового випадку 07.03.2018 з автомобілем VOLKSWAGEN Touran Trendline 1.6 TDI 105 7-DSG, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , і на підставі договору страхування № 245003/4093/0000369 від 19.07.2017, ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування, згідно розрахунку суми збитку в розмірі 264 542,42 грн., шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок страхувальника, що підтверджується копією платіжного доручення № 030145 від 27.06.2018.
Згідно з п.10.1.8.2 договору добровільного комплексного страхування на транспорті від 19.07.2017 страховик здійснює виплату страхової суми за відрахуванням франшизи та зносу, який визначається відповідно до п.10.1.2.2 цього договору, та вартості залишків транспортного засобу. Майнові права на транспортний засіб у цьому випадку переходять до страхувальника.
Відповідно до п.10.1.8.3 вартість залишків транспортного засобу може визначатися на підставі експертного висновку або на підставі акту погодження залишкової вартості транспортного засобу між страховиком та страхувальником.
З зобов`язуючої пропозиції визначення вартості майна (б/в або у пошкодженому стані) найвища пропозиція ТОВ «Аудатекс Україна» за VOLKSWAGEN Touran, 2015 склала 318 500,00 грн. 
Відповідно до розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Уніка»,страхова сума за договором страхування 618860,00грн. – знос за період дії Договору страхування 32723,28 грн. – вартість залишків 318500,00 грн. – франшиза 3094,30 грн. =264542,42 грн.
Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0234300 вбачається, що між ОСОБА_6 та ПрАТ СК «Український страхувальний стандарт» 30.06.2017 укладено договір, за яким застрахований транспортний засіб SEAT CORDOBA, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , кузов (шасі) № НОМЕР_4 .
З платіжного доручення №2963 від 24.07.2018 вбачається, що ПрАТ СК «Український страхувальний стандарт» виплатило страхове відшкодування на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» в розмірі 99500,00 грн.
Позивач просив суд стягнути з відповідача 165042,42 грн., (виплачене позивачем відшкодування 264542,42 грн. – відшкодування за полісом ОСЦПВВНТЗ 99500,00 грн.)

         Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
               Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги і дійшов висновку, що вони є  частково обґрунтованими.
   Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
    Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
    Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дійшов правильного висновку, що до позивача перейшло право на відшкодування суми страхового відшкодування, виплаченого ОСОБА_2 внаслідок спричинення їй ОСОБА_1 матеріальних збитків внаслідок ДТП, у скоєнні якої він визнаний винуватим.

            Згідно з вимогами ч. 2 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
В ч. 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
В п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України вказано, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або місить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з висновком експерта ОНДІСЕ №20-1841 від 22.10.2020 року, ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , дорівнює вартості матеріального збитку, що становить 509350 грн. При цьому, проведення ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого ТЗ можливо, але економічно не доцільне.
З зобов`язуючої пропозиції визначення вартості залишків пошкодженого автомобіля (найвища пропозиція ТОВ «Аудатекс Україна» за VOLKSWAGEN Touran, 2015) склала 318 500,00 грн. 
Таким чином, з врахуванням висновку експерта ОНДІСЕ № 20-1841 від 22.10.2020 року та зобов`язуючої пропозиції ТОВ «Аудатекс Україна», розмір збитку, який підлягає відшкодуванню відповідачем дорівнює 190850 грн., де 509350 грн. вартість завданої шкоди власнику транспортного засобу «Фольксваген», 318500 грн. – вартість залишків пошкодженого транспортного засобу «Фольксваген».
Відповідно розмір збитку- відшкодування за полісом ОСЦПВВНТЗ складає 190580 грн. – 99500 грн. = 91080 грн.

                    З огляду на викладене, апеляційний суд вважає небхідним частково задовольнити апеляційну скаргу відповідача, рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Страхова компанія «Уніка» задовольнити частково,           стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Уніка» шкоду в розмірі 91080 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «Уніка» - відмовити.
                    Також на підставі вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «Уніка» в відшкодування судових витрат 1366 грн. 55 коп. пропорційно задоволеним вимогам, а з ПАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 в відшкодування судових витрат необхідно стягнути 4915 грн. 34 коп. пропорційно задоволеним вимогам.

                         Керуючись ст. 376, ст. 381, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                               ПОСТАНОВИВ:    

             Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
              Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 29 листопада 2019 року скасувати.
               Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задовольнити частково.
               Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» шкоду в розмірі 91080 грн.
               В задоволенні іншої частини позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» - відмовити.
               Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» в відшкодування судових витрат 1366 грн. 55 коп. пропорційно задоволеним вимогам.
               Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_1 в відшкодування судових витрат 4915 грн. 34 коп. пропорційно задоволеним вимогам.
   Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді