ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року	Львів	Справа № 803/130/16 пров. № А/857/14746/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Шинкар Т.І., Шевчук С.М.
з участю секретаря судового засідання:            Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової служби України на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року (постановлена головуючим-суддею Костюкевичем С.Ф., час ухвалення судового рішення 10 год 11 хв у м. Луцьку, час складання повного тексту судового рішення 16 жовтня 2020 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу,

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), в якому просила визнати протиправним та скасувати наказ №3416-о від 26.10.2015 «Про звільнення ОСОБА_1 », та поновити на роботі.
13.10.2020 від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому вона просила здійснити процесуальне правонаступництво та замінити відповідача у справі - ДФС України його правонаступником - Державну податкову службу України (далі - ДПС України).
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.10.2020 клопотання позивача було задоволено та допущено у справі заміну первісного відповідача ДФС України його правонаступником ДПС України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ДПС України подало апеляційну скаргу, в якій через порушення норм процесуального права просить її скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні клопотання про заміну відповідача.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру ДФС України перебуває в стані припинення та не є припиненою, оскільки процес реорганізації не є завершеним та не передано все майно, права та обов`язки ДСФ до ДПС, а тому ДПС не повинно бути відповідачем у цій справі. Крім того, позивач просить поновити її на посаді заступника директора організаційно-розпорядчого департаменту ДФС України, а тому вимоги стосуються іншої юридичної особи, а не ДПС України.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Ярову А.А., яка підтримала апеляційну скаргу, представника позивача Самчука А.М., який заперечував проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Задовольняючи клопотання позивача про заміну відповідача в адміністративній справі, суд першої інстанції виходив з того, що з 08.12.2019 функції і повноваження ДФС України з реалізації державної митної політики здійснює ДПС України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному дотриманні норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Статтею 52 КАС України передбачено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Відтак, процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав і обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірних правовідносинах. Здійснення правонаступництва є результатом наявності визначеного юридичного складу, тобто сукупності юридичних фактів, необхідних і достатніх для того, щоб отримати відповідний ефект - наступництво в правах та обов`язках.
За змістом ч.3 ст.43 КАС України, здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Положеннями ч.1 ст.80 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) надано визначення поняттю «юридична особа», відповідно до якого такою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.1 ст.104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч.5 ст.104 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 06.10.2020 по справі №804/958/17, розкриваючи зміст поняття «публічне правонаступництво» з огляду на положення ст.52 КАС України, зазначив, що публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому, обов`язок по відновленню порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід щодо переходу до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Отже, правонаступництво в сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
У такому випадку також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама по собі має бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
Отже, коли відбувається публічне правонаступництво, вирішальним є встановлення факту переходу повністю чи частково функцій (адміністративної компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, а не факту державної реєстрації припинення вибувшого з публічних правовідносин суб`єкта владних повноважень як юридичної особи.
Аналогічний висновок міститься також у постанові Верховного Суду від 10.09.2020 по справі №420/5772/18.
Так, постановою Кабінету Міністрів України №160 від 21.05.2014 вирішено утворити ДФС як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.
У подальшому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1200 від 18.12.2018 (зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №846 від 25.09.2019 року) було утворено ДПС України та Державну митну службу України, реорганізувавши ДФС шляхом поділу.
Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
ДФС продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (п.2 Постанови №1200).
Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №682-р від 21.08.2019 «питання Державної податкової служби» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №846 від 25.09.2019) приписано погодитися з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення ДПС покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України №227 від 06.03.2019 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» (Офіційний вісник України, 2019 року, №26, ст.900) функцій і повноважень ДФС, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Отже, з 22.08.2019 ДФС України втратила повноваження державного органу, який згідно із законом виконує функції, зокрема, у сфері реалізації державної податкової політики, відповідно, не може здійснювати права та виконувати обов`язки сторони у справі, а відтак, і відповідати за зобов`язання, які на неї покладені, в тому числі й судовими рішеннями, оскільки таке повноваження передано для виконання завдань і функцій новоствореному органу у зазначеній сфері, яким є ДПС України.
Таким чином, з цього моменту відбулося фактичне (компетенційне) адміністративне правонаступництво, оскільки саме норми адміністративного права врегулювали умови та порядок передання адміністративної компетенції від повноважень ДФС України до ДПС України, а тому факт припинення (ліквідації) юридичної особи не є вирішальним.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 по справі №804/958/17.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з огляду на реорганізацію ДФС шляхом поділу на ДПС та Державну митну службу України, слід провести процесуальне правонаступництво у справі та замінити їх належними відповідачами.
З огляду на встановлене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та у відповідності до норм КАС України задовольнив клопотання представника позивача про заміну відповідача правонаступником.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а ухвалу Волинського окружного адміністративного суду  від 13 жовтня 2020 року по справі №803/130/16 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках, передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 01.02.2021.