ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 лютого 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/8583/20	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі  адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року (суддя Сіпака А.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1  до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання протиправними та скасування постанов,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати постанови винесені відповідачем від 22.09.2020 про відкриття виконавчого провадження та від 25.09.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП№ 63101162
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження порушив вимоги статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та всупереч чинного законодавства прийняв до виконання виконавчі документи з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання позивача в іншому виконавчому окрузі поза межами своєї компетенції, оскільки місце проживання боржника ОСОБА_1 не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Малкова М.В. здійснює свою діяльність. 
Отже, на думку позивача, оскаржувані постанови винесені відповідачем є протиправними та такими, що підлягають скасуванню через те, що відповідач не мала повноважень на відкриття виконавчого провадження.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.12.2020 позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни про відкриття виконавчого провадження №63101162 від 22.09.2020.
Визнано протиправною та скасовано постанову Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника № 63101162 від 25.09.2020.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви  в розмірі 840,80 грн., судові витрати у вигляді судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 630,60 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1647,75 грн. В іншій частині заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу  відмовлено.
В апеляційній скарзі  відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні  позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам відповідача про те, що чинною редакцією Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. 
Вказує, що ним дотримано законодавчо визначену процедуру відкриття виконавчого провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить розглядати справу за відсутності сторони позивача та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Повністю підтримує висновки суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної постанови, оскільки приватний виконавець порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, так як прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу.
Зазначає, що не погоджується з доводами заявника апеляційної скарги щодо врахування постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі №460/3537/20, адже вказаною постановою скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанції з тих підстав, що суди попередніх інстанції, дійшовши помилкового висновку про відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження ВП№61679275 внаслідок пред`явлення виконавчого напису не за місцем викання , не з`ясували всіх інших обставин, які мають значення для правильного вирішення справи і на які посилалися сторони: щодо дотримання процедури повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження, а також щодо протиправності накладення арешту на кошти боржника.
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача просив розглядати справу без його участі з урахуванням поданого відзиву. Інші учасники справи причини неприбуття суду не повідомлені.
Відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової Марії Вікторівни із заявою про примусове виконання виконавчого напису, в якій просили відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 19896 виданого 21.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського МНО Гораєм О.С. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 17     517,73 грн. 
22.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №63101162 з примусового виконання виконавчого напису №19896  від 21.08.2020  про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 17517,73 грн. 
25.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 
Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження від 22.09.2020 та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.09.2020 протиправними та такими що підлягають скасуванню позивач звернувся із даним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується, що місцем проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , що також підтверджується копією довідки № 869 від 24.11.2020, виданої виконавчим комітетом Кам`янсько-Дніпровської міської ради та копією паспорта позивачки. 
Крім того, приватним виконавцем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів того, що кошти боржника або інше майно, на момент прийняття оскаржуваної постанови, знаходились у виконавчому окрузі, на території якого приватний виконавець Малкова М.В. здійснює свою діяльність та відомості, щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що місце проживання та місце отримання доходів боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Малкова М.В. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні № 63101162 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, а отже у відповідача були відсутні законні підстави для прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів з фізичної особи, яка має місце проживання у Запорізькій області (місто Кам`янка-Дніпровська).
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Проаналізувавши положення Закону    суд дійшов до висновків про те, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або виходячи з місцезнаходження майна боржника.
Судом встановлено, що згідно з виконавчим написом нотаріуса №19896 від 21.08.2020, поданого ТОВ «Вердикт Капітал», місце проживання боржника 01001, м. Київ, вул. Велика Василька, буд. 46, кв. 17.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для відкриття виконавчого провадження за відповідним територіальним округом може бути, зокрема, проживання/перебування боржника - фізичної особи, на вказаній території. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що положеннями Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника зазначеного у виконавчому документі.
Спірним у цій справі є питання про те, чи зобов`язаний приватний виконавець з`ясовувати місце проживання/перебування боржника до відкриття виконавчого провадження, за умови того, що у виконавчому документі та у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження зазначена адреса проживання боржника, яка знаходиться на території на якій приватний виконавець здійснює діяльність.
За змістом положень п.10 ч.4    ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», на які послався суд першої інстанції,    виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
З приводу таких посилань суду слід зазначити те, що положення п.10 ч.4    ст.4 Закону України «Про виконавче провадження»     визначають підстави для повернення виконавчого документу у випадку якщо його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Тобто, виконавчий документ повинен бути повернутий у випадку наявності інформації у виконавця про те, що його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
У спірному випадку такої інформації у відповідача не існувало та навпаки, як у виконавчому документі так і у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження адреса проживання боржника була зазначена у м. Києві, що відноситься до виконавчого округу, на території якого відповідач здійснює діяльність.
Слід зазначити, що ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження передбачено», що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Фізичні та юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного    Законом України «Про виконавче провадження»    (ч.1    ст.27 Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів).
Отже, з огляду на положення зазначених норм права, саме стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, адже виконавчий напис приватного нотаріусу виконавчого округу м.Києва Малкової Марії Вікторівни № 19896 від 21.08.2020 є чинним, та на час розгляду адміністративної справи не визнаний в судовому порядку неправомірним.
При цьому адміністративний суд позбавлений правової можливості надавати оцінку виконавчому напису нотаріуса, оскільки за приписами статті 28 Цивільного процесуального кодексу України позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню можуть пред`являтися до загального суду за правилами цього Кодексу.
За таких обставин, враховуючи те, що чинним законодавством    не визначено обов`язку державного чи приватного виконавця перевіряти фактичне місцезнаходження боржника чи його майна до відкриття виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неправомірність оскаржуваної постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.
Аналогічна правова позиція щодо відсутності обов`язку у виконавця перевіряти фактичне місцезнаходження боржника, висловлена в ухвалі Верховного Суду від 09.12. 2020 (справа №460/3537/20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі №460/3537/20.
Доводи представника позивача щодо відсутності підстав для врахування висновків викладених у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі №460/3537/20, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки у вказаній справі Верховний Суд висловив правову позицію щодо правомірності винесення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження за аналогічних обставин. 
Посилання апелянта, на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 30 квітня 2020 року в справі № 580/3311/19, суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки у справі № 580/3311/19 адреса проживання/перебування боржника-фізичної особи, що вказана у виконавчому листі, знаходилася поза межами виконавчого округу приватного виконавця, при цьому доказів наявності будь-якого майна у позивача (боржника) у м. Києві (в межах виконавчого округу відповідача) судами не встановлено.
Також доводи апелянта про необхідність врахування висновків Верховного Суду відкладених у постанові Верховного Суду  у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 804/6996/17, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки у зазначеній справі як юридична адреса боржника так і адреса, зазначена у заяві стягувача, територіально не знаходилися в межах виконавчого округу державного виконавця. Отже у вказаних справах рішення ухвалено за інших фактичних обставин. 
Також приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.09.2020.
Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 25.09.2020, суд першої інстанції виходив з того, що відкриття виконавчого провадження є протравним, а відтак і прийняття в його межах постави про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, підлягає скасуванню. 
Надаючи оцінку правомірності постанови приватного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника, суд апеляційної інстанції зазначає, що за приписами    статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, у тому числі, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.
Так, згідно з частиною 1    статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»  копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої    статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Частиною 3    статті 28 Закону України «Про виконавче провадження»    передбачено, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Заявник апеляційної скарги зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження не була отримана позивачем. Про наявність виконавчого провадження позивач дізналася у жовтні 2020 року, коли постанова від 25.09.2020 була отримана підприємством, де вона працює.
Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Малкова М. В., як суб`єкт владних повноважень не надав суду доказів належного повідомлення позивача про відкриття стосовно неї виконавчого провадження. Матеріали справи містять лише  копії супровідних листів про направлення постанов, проте відсутні жодні докази реального їх направлення та отримання позивачем оскаржуваних постанов. 
Встановлена обставина свідчать про неналежне повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, отже приватний виконавець не мав належних правових підстав для початку проведення примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, а тому оскаржувана постанова від 25.09.2020 є протиправною характер та підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що перед початком дій щодо примусового виконання виконавчого документа, державний виконавець мав би пересвідчитися, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження отримана боржником, та що строк, визначений у постанові для добровільного виконання, вже закінчився і відсутні підстави для відкладення виконавчих дій. Це насамперед зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій покладених    Законом    на останніх. Така вимога    Закону    обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.
Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Щодо стягнення судових витрат.
Відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Під час звернення до суду з даним позовом, позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви в сумі 840,80 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 630,60 грн.
З огляду на те, що позов задоволено частково, то сума яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень становить 420,40 за подання позовної заяви та 630,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову.
Пунктом 1 частини 3    статті 132 КАС України    передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому    статтею 134 КАС України.
Відповідно до частини 3    статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення витрат.
Частина 4    статті 134 КАС України    передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 5    статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини 6    статті 134 КАС України, в разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Щодо сум витрат, які додатково підлягають стягненню на користь повивача слід зазначити наступне.
Судом встановлено, що позивачем було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги від 07.10.2020 з адвокатом Темненко В.О. (ордер на надання правової допомоги серія АР №1025499 від 07.10.2020, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЗП 002099 від 12.03.2019).
Відповідно до матеріалів справи, інтереси позивача у справі в суді першої інстанції представляв адвокат Темненко Валентина Олександрівна, яка здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 12.03.2019 Серія ЗП №0020899.
На підтвердження витрат за надання правової допомоги заявником надано акт прийому-передачі виконаних робіт   від 25.11.2020, вартість послуг - 3595,50 грн., а саме:
зустріч з клієнтом, консультація, вивчення матеріалів, вивчення нормативної бази, узгодження правової позиції по справі, укладення договору про надання правової допомоги - 2 години роботи - 1098,50 грн.; 
підготовка та відправка 2 адвокатських запитів -1 година роботи - 549, 25 грн. + 70 грн. послуги зв`язку; 
підготовка в інтересах позивача адміністративного позову - 2 години роботи -1098,50 грн; 
копіювання документів для позову та завірення їх копій для всіх учасників по справі -1 година роботи - 549, 25 грн.
Зазначені послуги були сплачені позивачем, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №69/209 від 07.10.2020 на суму 3000,00 грн.
Вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу та її розмір, колегія суддів враховує складність справи, те що вказана послуга є доцільною та потребувала спеціальних професійних знань, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог в частині повернення заявнику витрат на оплату послуг адвоката розмірі 1647,75  грн., що документально підтверджено та має бути відшкодована за рахунок відповідача.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової Марії Вікторівни задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.12.2020  скасувати.
Позов ОСОБА_1  до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової Марії Вікторівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника № 63101162 від 25.09.2020. 
У задоволенні позову ОСОБА_1  в іншій частині відмовити.
Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової Марії Вікторівни на користь ОСОБА_1   витрати на оплату судового збору в сумі 1051 грн. (одна тисяча п`ятдесят одна грн. 00 коп.), 
Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Малкової Марії Вікторівни на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1647,75  грн. (одна тисяча шістсот сорок сім грн., 75 коп).
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                            Т.І. Ясенова 
                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко