ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3351/21 Справа № 203/1114/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.
за участю секретаря Заворотного К.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”- адвоката Демарчук Наталії Олександрівни на ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року у справі за заявою представника Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
В С Т А Н О В И Л А :

       Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року було відмовлено у задоволенні заяви АТ КБ “Приватбанк” про забезпечення позову у справі за позовом АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
       В апеляційній скарзі АТ КБ “Приватбанк” просить ухвалу суду від 18 грудня 2020 року скасувати та задовольнити заяву АТ КБ “Приватбанк” про забезпечення позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
       Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
       Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.
       З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
       Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим. 
       При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
       У березні 2020 року АТ КБ “Приватбанк” звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.1-9).
       У грудні 2020 року АТ КБ “Приватбанк” подали заяву про забезпечення позову (а.с.114-116).
       В обґрунтування заяви про забезпечення позову АТ КБ “Приватбанк” посилалися на те, що у провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 на праві власності перебуває: житловий будинок по АДРЕСА_1 ; квартира АДРЕСА_2 . Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання за кредитним договором. Вважають, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним, оскільки у разі відчуження цього майна на користь третіх осіб до моменту відкриття виконавчого провадження повністю унеможливить виконання рішення суду у разі задоволення позову. На підставі викладеного, АТ КБ “Приватбанк” просили суд накласти арешт на належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 . 
       Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви АТ КБ “Приватбанк” про забезпечення позову у справі за позовом АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.133).
       Відмовляючи у задоволенні АТ КБ “Приватбанк” про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на її необґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду не можливо з наступних підстав.
       У позовній заяві АТ КБ “Приватбанк” просили суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 07 травня 2018 року у розмірі 311 402 грн. 98 коп. станом на 19 лютого 2020 року (а.с.1-9). 
       Звернувшись до суду із заявою про забезпечення позову АТ КБ “Приватбанк” просили суд накласти арешт на нерухоме майно, а саме: житловий будинок по АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , які належать ОСОБА_1 на праві власності 
       З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 (а.с.125, 126).
       З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.127-130).
       Враховуючи викладене, та те, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, беручи до уваги заявлені АТ КБ “Приватбанк” вимоги, їх співмірність та вид забезпечення позову, який заявник просить застосувати, колегія суддів вважає за можливе забезпечити позов АТ КБ “Приватбанк” у справі та заборонити відчуження нерухомого майна – 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
       За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2019 року про відмову у забезпеченні позову скасувати, заяву АТ КБ “Приватбанк” про забезпечення позову задовольнити частково, заборонивши відчуження нерухомого майна, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк”– задовольнити частково.
Ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 грудня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову – скасувати.
Заяву Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про забезпечення позову — задовольнити частково.
Заборонити відчуження 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
В задоволенні іншої частини заяви Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” про забезпечення позову — відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді