КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                   _________________________________
Справа  №754/16826/19
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/4012/2021                                                                                                                                                                
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
26 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                         
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Війтовича Ростислава Михайловича на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року (суддя Скрипка О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину,
 
встановив:
 
у листопаді 2019р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до її повноліття.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2015 року, мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач стверджувала, що 28 червня 2019 року відповідач вигнав її з донькою з дому, вона була вимушена три місяці орендувати квартиру, після чого вони повернулися до відповідача, однак це не призвело до покращення сімейного життя, вона намагалася вирішити з відповідачем питання стосовно фінансового забезпечення доньки, однак відповідач не надає кошти на утримання дитини.
Позивач зазначала, що донька відвідує дитячий садок, кружок з танців, має вальгусну деформацію стоп та потребує щомісячного лікування, також кошти необхідні на одяг, взуття та забезпечення дозвілля.
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва  від 19 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням проведених виплат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768грн 40коп.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. 
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Війтович Р.М. просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в 
                                                                                
задоволенні позову.
Представник відповідача посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки суд розглянув справу у відсутність відповідача, який не був належним чином повідомлений про день та час судового засідання, а постановивши заочне рішення, суд позбавив відповідача права на участь у судовому засіданні, що в свою чергу позбавило його можливості подати зустрічний позов, відзив на позовну заяву, висловити свої доводи та заявити клопотання.
Також представник відповідача зазначає, що судом не враховано, що позивачем не надано доказів перебування дитини на її утриманні і що відповідач ухиляється від утримання дитини, що дитини зареєстрована та проживає у квартирі відповідача і перебуває на його утриманні. Крім того, відповідач сплачує комунальні послуги за квартиру.
Представник відповідача звертає увагу, що позивач є співробітником Деснянського районного суду міста Києва, що викликає сумнів в неупередженості суду при ухваленні рішення.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів представника відповідача, так як відповідач був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи. Посилання представника відповідача на утримання дитини не відповідають дійсності, оскільки донька перебуває на її повному утриманні, відповідач не приймає жодної участі у вихованні доньки. Також представником відповідача не надано доказів матеріального стану відповідача, його стану здоров`я та наявності на утриманні інших дітей. Крім того, позивач звертає увагу, що працює в Деснянському районному суді міста Києва секретарем судового засідання по кримінальним справам та не знаходиться у підпорядкуванні судді Скрипки О.І.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2015 року, мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повинен утримувати свою малолітню дитину. 
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дочки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.
Частиною 1 статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
 Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції було враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також що відповідач є працездатним, інших непрацездатних осіб на своєму утриманні не має, доказів, які б спростували вказані висновки суду, відповідачем надано не було, тому суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів, як 1/4 частину від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Доводи апеляційної скарги про те, що дитина зареєстрована і проживає у квартирі відповідача та перебуває також і на його утриманні, належними доказами не підтверджені.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем суду надані документи, які підтверджують понесені нею витрати на утриманні дитини та її лікування.
Разом з цим, відповідачем ні до заяви про перегляд заочного рішення, ні до апеляційної скарги таких доказів надано не було.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач сплачує комунальні послуги, де вони проживають разом з позивачем та донькою, не звільняє батька від обов`язку утримувати дитину.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Доводи апеляційної скарги про можливу упередженість суду при ухваленні рішення, так як позивач є співробітником Деснянського районного суду міста Києва, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач не знаходиться у підпорядкуванні судді, який розглядав даний спір, діючі норми процесуального права не передбачають можливість зміни підсудності розгляду справи, якщо стороною у спорі є працівник суду, при цьому, вказана обставина не є підставою для позбавлення особи на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що правових підстав для звільнення відповідача від утримання дочки не встановлено і вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки є правомірними.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3).
З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2019 року відкрито провадження у даній справі та направлено копію ухвали разом з копією позовної заяви на адресу відповідача, які повернулися до суду без вручення за закінченням терміну зберігання (с.с.21). 
29 січня 2020 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із перебуванням судді у відпустці, розгляд справи відкладено до 26 лютого 2020 року, про що відповідач був повідомлений судовою повісткою (с.с.23, 25).
Розгляд справи, призначений на 26 лютого 2020 року був відкладений у зв`язку із неявкою учасників справи на 31 березня 2020 року (с.с.26). Відповідачу була направлена судова повістка про виклик до суду  26 лютого 2020 року (с.с.28), однак повернулася до суду без вручення за закінченням терміну зберігання (с.с.29)
31 березня 2020 року ОСОБА_1 подав заявку про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення та клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням на території України карантину (с.с.32-33). 
31 березня 2020 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із неявкою учасників справи та був відкладений на 15 травня 2020 року, про що відповідач був повідомлений судовою повісткою про виклик до суду  (с.с.35, 36).
15 травня 2020 року на електронну адресу суду ОСОБА_1 направив клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із самоізоляцією та просив призначити справу на 1 червня 2020 року (с.с.35).
Вищевикладене свідчить, що відповідач був обізнаний про судовий розгляд і мав час та можливість подати до суду зустрічну позовну заяву, відзив на позовну заяву та докази у підтвердження своїх заперечень.
Про розгляд справи 19 червня 2020 року відповідач був повідомлений судовою повісткою про виклик до суду (с.с.37, 39), однак матеріали справи не містять даних про її отримання ОСОБА_1 .
При цьому, суд не врахував подану відповідачем заявку про отримання судової повістки в електронній форма за допомогою SMS-повідомлення і такого повідомлення відповідачу не направив.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з того, що суд не мав доказів належного повідомлення відповідача про дату та час судового засідання, суд першої інстанції не мав правових підстав для проведення заочного рішення суду.
Враховуючи, що вказана обставина відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, так як на вказану обставину посилається представник відповідача у апеляційній скарзі, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України відповідачу не відшкодовуються понесені ним витрати по сплаті судового збору 
                                                                               
за подання апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
постановив:
 
апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - адвоката Війтовича Ростислава Михайловича задовольнити частково.
Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 червня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. 
Стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований у АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована у АДРЕСА_1 ,  аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований у АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у сумі 768грн 40коп. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

            Суддя-доповідач                                                     І.М. Рейнарт

            Судді                                                                        Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк