Справа№ 757/5607/20-п                                                                                                                  Головуючий у 1 інстанції Бортницька В.В.
Провадження № 33/824/1057/2021                                                                                                      Головуючий у 2 інстанції Капічон О.М.
Категорія: ч. 1 ст. 184 КУпАП
                                                       
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К  Р А Ї Н И
26 січня 2021 року                                                                         м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Капічон О.М., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року щодо
 
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 
 
                                                  В С Т А Н О В И В:
 
Відповідно до постанови судді, згідно протоколу про адміністративне правопорушення  ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки дітьми не цікавиться, матеріально їх не забезпечує, часу з ними не проводить. 
 
Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ч. 1 ст. 184 КУпАП.
 
Постановою суддіПечерського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП щодо ОСОБА_2 - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
 
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову, якою ОСОБА_2 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, а провадження у справі закрити, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП. Крім того, ОСОБА_1 просив поновити строк на апеляційне оскарження зазначеної постанови судді,  оскільки з оскаржуваною постановою він ознайомився на веб-сайті ЄДРСР лише 19 червня 2020 року.
 
Вивчивши матеріали справи та апеляційну скаргу, вважаю, що клопотання про поновлення  строку на оскарження постанови суду не підлягає до задоволення, а  апеляційна скарга підлягає поверненню апелянту разом з доданими до неї матеріалами, виходячи з наступного.
 
Так, діючим Кодексом України про адміністративні правопорушення чітко встановлено процедуру та строки оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
 
Строк на апеляційне оскарження може і повинен бути поновлений тільки у випадку, якщо він пропущений з поважних причин. Поважність причин його пропуску має довести апелянт, який заявив таке клопотання.
 
Апеляційний суд виходить з того, що про поважність причини на поновлення строку апеляційного оскарження може свідчити наявність конкретних обставин, які об`єктивно перешкоджали своєчасному зверненню до суду зі скаргою протягом встановленого законом строку на апеляційне оскарження рішення суду, виникли раптово, носили несподіваний характер і не могли бути контрольовані апелянтом.
 
Питання про поважність причин пропуску процесуального строку оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку з урахуванням того, які саме дані наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження та чи підтверджуються вони відповідними доказами.
 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності повинна добросовісно використовувати надані їй процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язана демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.
 
Так, із матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була винесена Печерським районним судом м. Києва - 25 березня 2020 року, а апеляційна скарга була подана до суду першої інстанції засобом поштового зв`язку 12 січня 2021 року, тобто вже після спливу 10-ти денного строку, встановленого Законом.
 
Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України" (974 256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).
 
У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).
 
Так, з матеріалів справи вбачається, що не погоджуючись з постановою суду першої інстанції ОСОБА_1 24 червня та 12 жовтня 2020 року через суд першої інстанції вже подавав апеляційні скарги на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року та разом з апеляційними скаргами подавав і клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, однак постановами Київського апеляційного суду від 17 липня 2020 року та 06 листопада 2020 року останньому було повернуто його апеляційні скарги та відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження. 
20 січня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду в черговий раз надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 разом з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та заявою про поновлення строку на апеляційнеоскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року.
 
При цьому, в обґрунтування своєї заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 зазначає ті ж самі обставини, які зазначались ним у попередній його заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження та які судом апеляційної інстанції не були визнані поважними причинами пропуску строку на оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року.
 
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає, будь-який перегляд цього рішення або повторний розгляд питання, яке було розглянуто, законом не допускається.
 
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
 
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що необґрунтоване поновлення процесуального строку на оскарження остаточного судового рішення порушує принцип юридичної визначеності і перешкоджає своєчасному виконанню рішення суду, яке набуло законної сили.
 
Оскільки в даній справі реалізовано право на оскарження постанови районного суду шляхом подачі ОСОБА_1 апеляційних скарг, то чергове звернення з апеляційною скаргою до суду апеляційної інстанції та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, які вже були предметом розгляду апеляційного суду, нормами КУпАП не передбачено.
 
Враховуючи викладене, а також те, що питання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року вже було предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який дійшов висновку, що наведені апелянтами доводи в обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови не містять посилань на обставини, які б свідчили, що цей строк був пропущений останнім з поважних причин, апеляційний суд вважає, що відсутні законні підстави для чергового розгляду аналогічної заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року підлягає поверненню особі, що її подала, як така, що подана після закінчення строку, визначеного ч. 2 ст. 294 КУпАП, а апеляційний суд не знайшов підстав для його поновлення.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, 
 
                                                     П О С Т А Н О В И В:
 
Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2020 року.
 
Апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами - повернути особі, яка її подала.
 
Постанова оскарженню не підлягає.

     Суддя                                                                       О.М. Капічон