справа № 760/17627/20                                    головуючий у суді І інстанції Жовноватюк В.С.
провадження № 22-ц/824/2457/2021              суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
25 лютого 2021 року                                                                              м. Київ
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року про відмову у застосуванні заходів зустрічного забезпечення у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 , про визнання права власності, -
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з клопотанням про зустрічне забезпечення та просила зобов`язати ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок Солом`янського районного суду міста Києва грошові кошти у сумі 105 000 грн. 
Заява обґрунтована тим, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року у даній справі було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 . Забезпечення позову призвело до матеріальних збитків відповідача, оскільки остання будучи власником квартири, мала намір відчужити її. З цією метою відповідач уклала договір авансу від 01 вересня 2020 року, відповідно до якого отримала грошові кошти у сумі 50 000 грн. в якості авансу за продаж квартири. Накладенням арешту на квартиру відповідачу чиняться перешкоди в розпорядженні нею, що призвело до збитків у вигляді зобов`язання сплати пені за договором. На день подання даного клопотання у відповідача виникло реальне зобов`язання повернути авансовий платіж покупцю у розмірі 50 000 грн. та пеню за 12 днів неповернення авансу у розмірі 55 000 грн.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд прийшов до невірних висновків про недійсність договору авансу від 01 вересня 2020 року, про неможливість понесення збитків за договором авансу, що не посвідчений нотаріально, залежність часу перебування нерухомого майна у власності у особи та права розпоряджатися цим нерухомим майном. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що дії позивача щодо оскарження права власності відповідача на квартиру є недобросовісними та містять ознаки зловживання правом на позов, а відповідно заходи забезпечення позову, що застосовані, є зловживанням процесуальними правами. При відкритті провадження суд не взяв до уваги, що Солом`янським районним судом міста Києва розглянуто як мінімум три справи, предмет яких прямо або опосередковано стосується спірної квартири з відповідними висновками щодо не набуття права власності позивача на зазначену квартиру.       
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, щодо зустрічного забезпечення, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про відмову у зустрічному забезпеченні, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає нотаріальному посвідченню. Намагання відповідача відчужити спірну квартиру через місяць після її придбання є певним підтвердження доводів позивача в заяві про забезпечення позову, яка була задоволена судом. Заявник не обґрунтувала необхідність застосування заходів зустрічного забезпечення. 
Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Враховуючи вимоги вказаної статті, суд наділений правом застосовувати зустрічне забезпечення і лише у певний випадках закон покладає на суд обов`язок вжити заходи зустрічного забезпечення.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру  АДРЕСА_1 . Позивач зазначила, що вказана квартира отримана нею у дар, а право власності на квартиру виникло з моменту її прийняття та нотаріально посвідченого договору дарування. Інформація про зміну власника квартири, яка не була внесена в Реєстр нерухомого майна, не тягне за собою відсутність у позивача права власності на квартиру. З метою забезпечення позову ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 вересня 2020 року накладено арешт на вказану квартиру. 
ОСОБА_1 вказує на те, що забезпечення позову призвело до заподіяння їй матеріальних збитків, оскільки маючи намір відчужити квартиру, відповідач уклала договір авансу. Проте, внаслідок накладення арешту на квартиру, відповідач не може відчужити її, у зв`язку з чим, у  ОСОБА_1 виникло зобов`язання повернути авансовий платіж покупцю у розмірі 50 000 грн. та пеню за цим договором.
На підтвердження заподіяних збитків, відповідач надала суду копію договору авансу, у пунктах 2.1, 4.2, 4.3 якого зазначено, що сторони встановили, що датою укладення договору купівлі-продажу об`єкту є 30 жовтня 2020 року. У випадку невиконання продавцем свого обов`язку щодо продажу об`єкту у строк, передбачений даним договором, продавець зобов`язаний повернути отриманий за цим договором аванс не пізніше ніж 30 жовтня 2020 року. У разі неповернення суми авансу у строк відповідно до п. 4.2. даного договору, продавець зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 10 % від суми авансу за кожен день неповернення суми авансу. 
Тобто, сторони договору погодили, що у разі невиконання відповідачем умов договору щодо продажу квартири ОСОБА_1 повинна повернути аванс у визначений договором строк, тобто, до 30 жовтня 2020 року. 
Укладення договору купівлі-продажу квартири залежало у тому числі і від волі самого відповідача, а, отже, розуміючи те, що договір не може бути укладено до 30 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості повернути в цей же день кошти, отримані як аванс за продаж квартири потенційному покупцю з метою уникнення майнової відповідальності у виді пені.
Апеляційний суд вважає, що підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що забезпеченням позову відповідачу будуть спричинені збитки у випадку відмови у позові і що позивач у такому разі не зможе їх відшкодувати.
Посилання відповідача на недобросовісність дій позивача щодо оскарження права власності відповідача на квартиру та на те, що заходи забезпечення позову, що застосовані, є зловживанням процесуальними правами, є безпідставними з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 Стаття 149 ЦПК України наділяє позивача правом на забезпечення позову, якщо той вважає, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування зустрічного забезпечення, ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали без змін. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 10 грудня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Судді                                                                                                       Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                Кашперська Т.Ц.
 
                                                                                                Яворський М.А.