ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 березня 2021 року           справа №200/4253/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.          
суддів:                       Блохіна А.А.
                                  Сіваченка І.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Льговська Ю.М.) від 03 серпня 2020 року (повний текст рішення складений 03 серпня 2020 року) у справі № 200/4253/20-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення сум компенсацій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки; стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016 по 2019 роки, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 23 052,23 грн за 56 календарних днів; стягнення грошової компенсації за невикористану чергову відпустку, а також компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати в сумі 7 039,16 грн за 19 календарних днів; стягнення грошової компенсації за несвоєчасний розрахунок з урахування індексу інфляції, починаючи з 11 лютого 2019 року по день винесення рішення у справі..
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у задоволені позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з 2016,2017, 2018, 2019 роки; стягнення компенсацію за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за період з  2016 по 2019 рік, втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат у сумі 23052,23грн. за 56 календарних днів; стягнення компенсації за невикористану чергову відпустку, втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 7039,16 грн. за 19 календарних днів; стягнення компенсацію за не своєчасний розрахунок починаючи з 11.02.2019 року по день винесення рішення (на день подачі позову сума складала 173290,95грн.); стягнення суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з врахуванням індексу інфляції починаючи з 11.02.2019 року по день винесення рішення, на день подачі позову сума складає 246073,14грн..
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що відповідно до ч.1 ст.92 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року           №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. За приписами ч.9 ст.93 Закону №580-VIII  за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Крім того, відповідно до ч.8 ст.8 Розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам №260 встановлено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення зі служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. Позивач зазначив, що в ч.10 ст.93 Закону України №580-VIII та ч.8 ст.8 Розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам йдеться про «невикористану в році звільнення відпустку» без вказівки на її вид (основна чи додаткова). Суд не врахував норми законодавства, згідно з нормами ч.1 ст.83 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.
На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 07 листопада 2015 року №54 о/с позивач прийнятий на службу в Національну поліцію з 07 листопада 2015 року.    
Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 11 лютого 2019 року № 63 о/с позивача переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі з 26 лютого 2019 року.
Невикористана частина щорічних чергових відпусток позивача становить сумарно 19 днів: за 2015 рік - 4 доби; за 2017 рік - 15 діб.
На підставі рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (учасниками війни) від 15 квітня 2016 року № 6/1/V/168 позивачеві надано статус учасника бойових дій та видано посвідчення від 26 червня 2016 року серії НОМЕР_1 .  
Додаткову відпустку як учасника бойових дій строком 14 днів за 2016 - 2019 роки позивачем не використано, що не заперечується відповідачем.
Наказом Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м.Севастополі від 02.09.2019р.№79 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" за власним бажанням.
Наведені обставини сторонами не оспорюються. 
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову дійшов висновку про те, що приписами спеціальних норм, а саме, частини десятої статті 93 Закону № 580-VIII, абзаців 7-8 пункту 8 Розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським № 260, не передбачено виплати грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій.  Цими нормативними актами гарантовано лише право на грошову компенсація за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку у випадку її невикористання у році звільнення із зазначенням кількості днів для виплати у наказі про звільнення.
Наведений висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим виходячи з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII.
Згідно зі статтею 60 Закону України «Про Національну поліцію» проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про відпустки" установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки (серед іншого): основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги (серед іншого) з використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Згідно з п. 2 ст. 92 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Пунктом 10 ст. 93 цього ж Закону встановлено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
За приписами пункту 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України від 06.04.2016р. № 260, зареєстр. в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 р. за № 669/28799 (далі - Порядок № 260) за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення
Колегія суддів вважає, що указані норми в сукупності свідчать про те, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ними дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.  Положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 07 травня 2020 року у справі №360/4127/19, від 19 січня 2021 року у справі № 160/10875/19.
Водночас, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 10 статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Згідно частини першої статті 24 Закону України "Про відпустки" №504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи .
Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.
У відповідності до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 
Відповідно до пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260 при звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.  За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.
Отже, аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що обов`язок щодо виплати сум грошової компенсації за невикористані дні відпустки виникає саме при звільненні поліцейського зі служби в поліції.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 11 лютого 2019 року № 63 о/с позивача було переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі з 26 лютого 2019 року.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відповідача відсутні зобов`язання щодо виплати позивачеві компенсації за невикористані дні чергової та додаткової відпустки.
Таким чином, у задоволенні позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Донецькій області слід відмовити.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі від 02.09.2019р. №79 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" за власним бажанням.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо заміни відповідача у справі, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Суд апеляційної інстанції враховує, що судом першої інстанції по суті правильно вирішено справу, а саме прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, проте, зазначає, що мотиви з яких виходив суд не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам норм матеріального права.
Відповідно до ст. 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати, зокрема, у зміні мотивувальної частини рішення.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 200/4253/20-а - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі №200/4253/20-а змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2020 року у справі № 200/4253/20-а - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 25 березня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 25 березня 2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Т.Г. Гаврищук

Судді:                                                                                А.А. Блохін

І.В. Сіваченко