УХВАЛА

11 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/3511/20
адміністративне провадження № К/9901/2758/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року 
у справі №420/3511/20
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту патрульної поліції 
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 3 наказу начальника Департаменту патрульної поліції № 216 від 08 квітня 2020 року «Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень», в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Департаменту патрульної поліції № 275 о/с від 15 квітня 2020 року в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , 
- поновити його на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції;
- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 15 квітня 2020 року по день поновлення на посаді.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано пункт 3 наказу начальника Департаменту патрульної поліції №216 від 08 квітня 2020 року «Про застосування до працівників УПП в Одеській області ДПП дисциплінарних стягнень» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнано протиправним та скасовано наказ начальника Департаменту патрульної поліції № 275 о/с від 15 квітня 2020 року в частині звільнення зі служби в поліції інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №1 полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції з 16 квітня 2020 року; стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16 квітня 2020 року по 18 грудня 2020 року у сумі 72  944,04 грн. 
25 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Департаменту патрульної поліції на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі №420/3511/20.
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2021 року касаційну скаргу залишено без руху з підстав несплати скаржником судового збору та не зазначення підстав касаційного оскарження відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.
Надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали, для усунення недоліків касаційної скарги, які зазначені в мотивувальній частині ухвали.
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (код 0102931977463) копія ухвали суду від 02 лютого 2021 року про залишення касаційної скарги без руху отримана скаржником 08 лютого 2021 року.
11 лютого 2021 року до Верховного Суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків касаційної скарги щодо зазначення підстав касаційного оскарження відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України та платіжне доручення №1315 від 08 лютого 2021 року.
Таким чином, особою, що подала касаційну скаргу, були усунуті недоліки касаційної скарги, які були зазначені в ухвалі Верховного Суду від 02 лютого 2021 року, що дає змогу вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваного судового рішення, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
Пункт 8 частини другої  статті 129 Конституції України, серед основних засад судочинства, закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує  стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас, пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України  передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно пункту 20 частини першої  статті 4 КАС України  встановлено, що адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
За змістом пункту 1 частини шостої  статті 12 КАС України  для цілей цього  Кодексу  справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні  Закону України «Про запобігання корупції»  займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень та зі змісту касаційної скарги вбачається, що предметом розгляду у даній адміністративній справі є визнання протиправним та скасування відповідних пунктів наказу відповідача щодо застосування, до позивача дисциплінарних стягнень, звільнення його зі служби в поліції, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, тобто дана справа пов`язана з проходженням позивачем публічної служби.
З матеріалів касаційної скарги слідує, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 2007 року, а в органах поліції - з 2015 року, остання посада  «інспектор взводу №1 роти №8 батальйону №2 полку» Управління ПП в Одеській області з жовтня 2019 року, тобто проходив службу на посаді, яка не відноситься до посад, які у значенні   Закону України «Про запобігання корупції»,  передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища.
У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що зазначена справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для скаржника.
Разом з цим, відповідач, посилаючись на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, жодним чином не обґрунтував в чому саме полягає значення цієї справи для формування правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, а твердження скаржника, що справа має виняткове значення для нього, не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли його вимоги у цій справі в якусь особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме цієї справи.
Наведені скаржником в касаційній скарзі обставини та доводи є загальними, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди відповідача з висновками суду апеляційної інстанції щодо правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його з посади.
Отже, оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.
За таких обставин, Верховний Суд зазначає, що оскільки пункт 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України  передбачає можливість перегляду, в якості винятку, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції лише у разі, якщо скаржником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї правової норми, проте відповідачем таких винятків не зазначено, а аргументи касаційної скарги зводяться до тлумачення матеріальних і процесуальних норм, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 333 КАС України  суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.
У касаційній скарзі заявником порушено питання про визнання причин пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновлення такого строку.
В обґрунтування такого клопотання зазначено, що повний текст оскаржуваної постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року (прийнято в порядку письмового провадження) було складено того ж дня, однак дане судове рішення отримано скаржником через засоби електронного зв`язку лише 22 грудня 2020 року, а касаційну скаргу направлено до суду касаційної інстанції 21 січня 2021 року.
Наведене підтверджується долученими до касаційної скарги копіями документів.
Відповідно до вимог статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
За наведених обставин, Суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, в зв`язку з чим такий строк слід поновити.
Керуючись статтями    328, 329,    330,  334, 340 КАС України    в редакції  Закону № 2147-VІІІ, Суд-
УХВАЛИВ:
1. Клопотання Департаменту патрульної поліції  про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
2. Визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити процесуальний строк.
3. Відмовити у відкритті касаційних проваджень за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2020 року у справі №420/3511/20.
4. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційними скаргами та доданими до скарги матеріалами направити особам, які подали касаційні скарги.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

.................................
.................................
.................................

А.В. Жук
А.Г. Загороднюк
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду