Ухвала
25 січня 2021 року
м. Київ
справа № 757/1495/19-ц
провадження № 61-19568ск20
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Бойкінічем Романом Сергійовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Президента України ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,
ВСТАНОВИВ:
26 грудня 2020 року (згідно з відміткою на поштовому конверті) представник ОСОБА_1 - адвокат Бойкініч Р. С. подав до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року у вищевказаній справі.
Скарга подана зпропуском строку на касаційне оскарження.
Так, відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановлено, що оскаржену постанову Київського апеляційного суду прийнято 28 жовтня 2020 року.
Відповідно до вимог статті 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Таким чином, останній день касаційного оскарження зазначеного судового рішення припадав на 27 листопада 2020 року.
Касаційна   скарга   подана   представником    ОСОБА_1  -  адвокатом  Бойкінічем Р. С. через поштове відділення та згідно з відміткою на конверті відправлена до Верховного Суду 26 грудня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.
З касаційної скарги вбачається, що представником заявником порушено питання про поновлення строку на касаційне оскарження вищевказаних судових рішень. В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що копію постанови Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року представник заявника - адвокат Бойкініч Р. С. отримав 27 листопада 2020 року, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, докази чого містяться в справі.
За змістом пункту 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.
Однак, будь-яких належних доказів на підтвердження дати отримання копії повного тексту оскарженої постанови суду апеляційної інстанції заявником до касаційної скарги не долучено.
Чинним ЦПК України не передбачено можливості Верховного Суду поновлювати строк на касаційне оскарження за власною ініціативою, а лише за наявності відповідної про це заяви сторони із зазначенням поважних причин пропуску, підтверджених належними доказами.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Несвоєчасне отримання копії судового рішення не змінює визначений законом строк і порядок касаційного оскарження, а може бути лише підставою для його поновлення у разі подання відповідної заяви з наданням доказів.
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК Україникасаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. 
При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
З огляду на викладене, заявнику необхідно подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення разом із доказами отримання повного тексту оскарженої постанови Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року.
Такими доказами можуть бути, зокрема, оригінал або належним чином завірена копія поштового конверту, довідка із суду, поштового відділення зв`язку тощо.
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Бойкінічем Романом Сергійовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 рокузалишити без руху.
Надати заявнику для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, настануть наслідки передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                   Є. В.  Петров