ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2827/21 Справа № 212/7761/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Бондар Я.М., 
суддів - Барильської А.П.,Зубакової В.П.

сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі – ОСОБА_2 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивача   ОСОБА_1 на рішення Жовтневого  районного суду м.Кривого Рогу Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року, яке постановлено суддею Пустовіт О.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 30 листопада 2020 року-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
В обгрунтування позовних вимог  ОСОБА_1  зазначає, що з ОСОБА_2 він перебував у фактичних шлюбних відносинах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син ОСОБА_3 . Судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на  користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, після чого матеріальне становище позивача значно погіршилось та змінився сімейний стан позивача. Ще до зустрічі з відповідачкою позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах зі ОСОБА_5 , від яких має неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка з січня 2019 року проживає разом з позивачем та перебуває на його повному матеріальному утриманні, оскільки ОСОБА_5 ніде не працює і ніякого доходу не має, аліменти на доньку позивач не отримує. Позивачем сплачувались аліменти на утримання відповідача ОСОБА_2 до досягнення сином 3-х річного віку, де позивач має заборгованість по аліментам в розмірі 13282,89 грн. Позивач єдиний працює в сім`ї і отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 32 472 грн. з урахуванням відпускних, з якої він сплачує податки, комунальні платежі, аліменти на сина ОСОБА_3 , заборгованість перед відповідачем по аліментам на її утримання, повністю забезпечує доньку ОСОБА_7 , якій виповнилось майже 9 років. Після всіх відрахувань з заробітної плати на прожиток сім`ї – харчування, придбання ліків, одягу для них з донькою залишається дуже мало коштів. На підставі зазначеного, позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання сина ОСОБА_3 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку, що в 2,5 рази перевищує прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що з 2019 року разом з позивачем проживає та перебуває на його повному матеріальному утриманні малолітня донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач разом з донькою зареєстрований у квартирі його матері, де він сплачує комунальні послуги як за себе так і за доньку . Крім того, на утриманні позивача перебуває його матір пенсійного віку, яка потребує його фінансової допомоги.
Також скаржник зазначає, що під час перебування в шлюбі з ОСОБА_8 між ним та банком було укладено договори про надання кредитних коштів, по яким позивач сплачує чергові платежі, а також у позивача наявна заборгованість по аліментам в розмірі 13 282, 89 грн..
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом, та вбачається із матеріалів справи, судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.09.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на  користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10 вересня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
Позивач   ОСОБА_1   є батьком доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.9, 12).
Згідно довідки № 95642 від 10.10.2020 року, ОСОБА_1 працює в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Сортопрокатний цех №1 та отримує заробітну плату, яка за період з квітня 2020 року по вересень 2020 року становить 194 834 грн.(а.с. 10). 
Згідно акту від 22.10.2020 року, підписаного мешканцями будинку АДРЕСА_1 , та завіреного майстром ТОВ «УЮТ-2011» ОСОБА_6 з січня 2019 року мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , разом з батьком ОСОБА_1 та знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні. Мати дитини у її вихованні та утриманні не приймає. 
Відповідно до довідки з місця проживання разом з позивачем проживають мати ОСОБА_9 , донька ОСОБА_6 , 2011 року народження (а.с. 14)
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав визначених законом для зміни розміру аліментів. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Як роз`яснено у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Отже, зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника в бік погіршення, зокрема, в разі зменшення доходу, залишення у його розпорядженні меншої суми грошових коштів тощо, або зміни сімейного стану платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, або погіршення стану здоров`я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Отже, положення ст. 192 Сімейного кодексу України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.
У частині 1 ст. 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про зменшення (збільшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених  рішенням суду.
Отже, підставою для зменшення розміру стягнутих аліментів, є перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Як на підставу для зменшення розміру стягнутих аліментів, позивач вказує ті обставини, що позивач сплачує чергові платежі відповідно до кредитного договору та заборгованість по аліментам в розмірі 13 282, 89 грн., також на утриманні позивача перебуває малолітня донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 та мати пенсіонерка, яка потребує матеріальної допомоги.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
В порушення вищезазначених вимог законодавства, позивачем не надано доказів, які б свідчили про зміну його матеріального та сімейного становища або стану його здоров`я.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що, позивач сплачує поточні платежі відповідно до кредитного договору та наявну заборгованість по аліментам в сумі 13 282, 89 грн., колегія суддів до уваги не бере, оскільки наявність боргових зобов`язань не є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що позивач сплачує комунальні платежі по квартирі за себе та свою доньку, , оскільки, зазначені обставини не підтверджують погіршення матеріального стану позивача, зміну його сімейного стану та не є підставою для задоволення позову.
Перебування на утриманні позивача малолітньої доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 , не позбавляє права позивача на звернення з відповідним позовом до ОСОБА_5 .
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383  ЦПК України апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 23 лютого 2021 року. 

Головуючий:

Судді: