ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20092/20                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді            Ключковича В.Ю.,
суддів          Парінова А.Б.,                 
                                                                                                            Беспалова О.О.,          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року (прийняте за наслідком розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, суддя Шейко Т.І.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язати вчинити дії, -

                                               В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат, в якому просив:
- визнати бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат в частині порушення строку розгляду заяви від 10 червня 2020 року ОСОБА_1 про здійснення перерахунку та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік.;
- зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійснення соціальних виплат здійснити перерахунок та провести виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та з урахуванням раніше фактично виплаченої суми, залишок якої становить 6800 (шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено; визнано бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат в частині порушення строку розгляду заяви від 10 червня 2020 року ОСОБА_1 про здійснення перерахунку та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік; зобов`язано Київський міський центр по нарахуванню та здійснення соціальних виплат здійснити перерахунок та провести виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та з урахуванням раніше фактично виплаченої суми, що залишок якої становить 6800 (шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Київський міський центр по нарахуванню та здійснення соціальних виплат подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що позивачу було перераховано разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» та постанови Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги» у сумі 1390,00 грн. як учаснику бойових дій на підставі списку, шляхом перерахування коштів на особовий рахунок отримувача в установу банку. При цьому, Центр є проміжною ланкою між Міністерством соціальної політики та місцем роботи позивача, а саме Центр проводить перерахунок коштів, які надходять від Міністерства соціальної політки на рахунок місця служби, а ті проводять безпосередню виплату особам які мають права на отримання даної допомоги, отже, Центр ніяким чином не може вплинути на розмір допомоги, при цьому жодним нормативно-правовим актом не надано повноважень Центру встановлювати розміри щорічної грошової допомоги до 5 травня.
08.02.2021 від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення від 28 жовтня 2020 року Окружного адміністративного суду м. Києва - без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить врахувати правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №440/2722/20.
У відповідності до положень ч.1 ст. 308   КАС України,   справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 .
10 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з заявою з питань нарахування та надання разової грошової допомоги до 5 травня (заяву отримано Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат 11.06.2020).
Листом від 06 липня 2020 року №02/07-С-455-011 Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат повідомив, що в 2020 році позивачу як учаснику бойових дій була виплачена допомога до 5-го травня в розмірі 1390 грн., що передбачено чинним законодавством.
Вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність в частині порушення строку розгляду заяви від 10 червня 2020 року про здійснення перерахунку та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, та вважаючи протиправним нарахування допомоги до 5-го травня в розмірі 1390 грн., ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій у 2020 році становить 8190,00 грн. (1638,00 грн. х 5), і виплата позивачу в 2020 році разової грошової допомоги у сумі 1390 грн. не відповідає статті 12 Закону №3551-ХІІ та свідчить про порушення його прав на отримання такої допомоги у належному розмірі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (зі змінами та доповненнями), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367- XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року №107-VI.
Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
05 квітня 2017 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», відповідно до якої виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2017 році учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їхніх батьків, передбачено у розмірі 1200 гривень.
14 березня 2018 року Кабінет Міністрів прийняв постанову «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», відповідно до якої виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2018 році учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їхніх батьків, передбачено у розмірі 1265 гривень.
20 березня 2019 року Кабінет Міністрів прийняв постанову «Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, передбаченої законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», відповідно до якої виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2019 році учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їхніх батьків, передбачено у розмірі 1295 гривень.
На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань" (далі - грошова допомога), згідно якої виплату до 5 травня разової грошової допомоги проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).
Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах: учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1390 гривень.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно тексту вказаного рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року судом встановлено, що в Основному Законі України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3).
В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша, друга статті 8 Основного Закону України).
Відповідно до Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу (частина перша статті 17); захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України (частина перша статті 65); держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей (частина п`ята статті 17).
Згідно з Основним Законом України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами України (пункт 1 частини другої статті 92). Такими законами є закони України про Державний бюджет України на кожний рік і Кодекс.
У преамбулі Кодексу зазначено, що Кодексом визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства. Кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (стаття 1 Кодексу).
Відповідно до підпункту 5 пункту 63 розділу І Закону №79 розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу було доповнено, зокрема, пунктом 26, яким передбачено, що окремі положення ряду законів України, в тому числі й Закону №3551, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вказаними положеннями Закону №3551 передбачено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них (стаття 12), особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 13), учасникам війни (стаття 14), особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551 (стаття 15), особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (стаття 16).
За юридичною позицією Конституційного Суду України «встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, підриває довіру до держави. Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту» (абзаци другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).
Конституційний Суд України звертає увагу, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наголошував на тому, що «законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони» (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).
Таким чином з огляду на те, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.
Конституційний Суд України прийшов до висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.
Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином з 27 лютого 2020 року приписи пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України у частині дії статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та приписи статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції пункту 20 Розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» об`єктивно не можуть запроваджувати правил призначення та виплати допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.
Тому з 27 лютого 2020 року у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XlV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня учасникам бойових дій як п`ять мінімальних пенсій за віком.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Статтею 7 Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2020 року 1638 гривень.
Отже з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій у 2020 році становить 8190,00 грн. (1638,00 грн. х 5). 
Таким чином, сума недоотриманих позивачем коштів становить 6800 грн. 
Виплата позивачу в 2020 році разової грошової допомоги у сумі 1390 грн. не відповідає статті 12 Закону №3551-ХІІ та свідчить про порушення його прав на отримання такої допомоги у належному розмірі.
При цьому, колегія суддів наголошує, що норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач, не можуть змінювати приписів Закону №3551-ХІІ.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина перша статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами першою, другою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
При розгляді даної адміністративної справи суд апеляційної інстанції враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рішенні від 29 вересня 2020 року у справі №440/2722/20.
Зважаючи на встановлені у справі фактичні обставини, наведені норми чинного законодавства України, колегія суддів приходить висновку, що бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат щодо не нарахування та не виплати щорічної разової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком є протиправною, а відтак, керуючись ч.2 ст. 9 КАС України колегія суддів вважає за необхідне з метою ефективного та повного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу щорічної разової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність у позивача права на отримання виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного частиною п`ятою статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та з урахуванням раніше фактично виплаченої суми, залишок якої становить 6800 (шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп., то відповідача слід зобов`язати здійснити перерахунок та провести таку виплату.
Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат в частині порушення строку розгляду заяви від 10 червня 2020 року ОСОБА_1 про здійснення перерахунку та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік. Колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон № 393/96-ВР).
Означений Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.
За правилами статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону № 393/96-ВР, рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Відповідно до вимог статті 20 Закону № 393/96-ВР, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що 10 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з заявою з питань нарахування та надання разової грошової допомоги до 5 травня (заяву отримано Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат 11.06.2020, що підтверджується відстеженням з офіційного сайту ДП «Укрпошта», ШКІ 0312408229881, а.с.10-11, т.1, та зареєстровано за №02/07-С-455 від 11.06.2020).
Листом від 06 липня 2020 року №02/07-С-455-011 Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат повідомив, що в 2020 році позивачу як учаснику бойових дій була виплачена допомога до 5-го травня в розмірі 1390 грн., що передбачено чинним законодавством.
Разом з тим, відповідь від 06.07.2020 №02/07-С-455-011 була відправлена ОСОБА_1 лише 28.07.2020 (що підтверджується відбитком штемпеля на поштовому конверті, а.с.13, т.1), тобто із пропуском встановленого Законом № 393/96-ВР тридцятиденного строку.
Колегія суддів звертає увагу, що наявність самої відповіді без її відповідного відправлення заявнику не може свідчити про дотримання терміну розгляду заяви, а зазначення у відповіді дати 06.07.2020 - це лише інформація про дату виготовлення та номер документа. Разом з тим, вихідна кореспонденція направляється відділеннями зв`язку і дата фактичного направлення документа проставляється на поштовому штемпелі.
Таким чином, оскільки заява позивача надійшла до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат 11.06.2020, а відповідь надано позивачу 28.07.2020, вказане свідчить про порушення місячного строку надання інформації (відповіді) на заяву від 11.06.2020.
Відповідь на звернення 28.07.2020 свідчить про перевищення відповідачем місячного терміну розгляду, при цьому в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення ОСОБА_1 про неможливість вирішити порушені у зверненні питання у строк, що, насамперед, слугувало б підставою для продовження розгляду звернення, а тому, як наслідок є порушенням вимог Закону України "Про звернення громадян".
Такі висновки суду апеляційної інстанції відповідають висновкам, викладеним Верховним Судом в постановах від 16 січня 2020 року у справі №580/1747/16-а, від 16 січня 2020 року у справі №580/1832/16-а, від 23 січня 2020 року у справі №805/3058/17-а.
Отже, доводи позивача є обґрунтованими, натомість суд першої інстанції не надав належної оцінки цим обставинам, оскільки в мотивувальній частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року відсутнє обґрунтування, на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання бездіяльності Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат в частині порушення строку розгляду заяви від 10 червня 2020 року ОСОБА_1 про здійснення перерахунку та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік.
Відтак, рішення суду першої інстанції слід змінити в мотивувальній частині, доповнивши таку наведеними вище висновками суду апеляційної інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, при цьому, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За таких обставин, зважаючи на вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи в частині відсутності в мотивувальній частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року обґрунтування, на підставі чого суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання бездіяльності Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат в частині порушення строку розгляду заяви від 10 червня 2020 року ОСОБА_1 про здійснення перерахунку та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, та в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та провести виплату позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, з урахуванням раніше фактично виплаченої суми,залишок якої становить 6800 грн., попередньо не встановивши та не визнавши протиправною бездіяльність відповідача  щодо не нарахування та не виплати такої допомоги, а тому рішення суду першої інстанції слід змінити в мотивувальній та в резолютивній частинах.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року змінити в мотивувальній частині.
Резолютивну частину рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року змінити частково, доповнивши таку абзацом третім наступного змісту:
«Визнати протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійснення соціальних виплат щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком».
Абзац третій резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року вважати абзацом четвертим.
В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         А.Б. Парінов

                                                                                                        О.О. Беспалов