ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2021 р.	Справа № 480/8608/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 (головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар) по справі № 480/8608/20
за позовом          ОСОБА_1  
до    приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича,  третя особа:     Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Сіті Фінанс", 
про визнання протиправними та скасування постанов,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клименка Р.В. про відкриття виконавчого провадження № 63151869 від 29.09.2020;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Клименка Р.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконавчому провадженню № 63151869 від 19.10.2020.     
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 позов  задоволено.
Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович (далі - відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати, з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладеною в постанові від 09.12.2020 по справі № 460/3537/20, зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що у виконавчому написі приватного нотаріусу вказано місце проживання боржника – АДРЕСА_1 , тобто виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва; чинною редакцією Закону України “Про виконавче провадження” не передбачено проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття провадження. 
Також вказує, що ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Інструкцією з організації примусового виконання рішень не встановлено залежності відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем за місцем реєстрації боржника. 
Крім того, вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо неналежного повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження, оскільки приватним виконавцем вказана постанова направлялась як на адресу проживання так і на адресу місця реєстрації, що свідчить про вчинення всіх дій щодо повідомлення боржника, передбаченого  Законом України “Про виконавче провадження”.
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»» (далі – третя особа) не надали відзиви на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 28.03.2008 між ОСОБА_2 та ВАТ КБ "Надра" укладено кредитний договір № 05/2008/427136/135, за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 10 000 грн (а.с. 18-20). 
У зв`язку з неналежним виконанням позивачем своїх зобов`язань за кредитним договором   від 28.03.2008 за ОСОБА_2  виникла заборгованість в сумі 9096,46 грн.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 21.05.2010 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ "Надра" в особі філії ВАТ КБ "Надра" Сумського регіонального управління "Слобожанщина" 9096,46 грн заборгованості за вказаним кредитним договором (а.с. 21-23).
21.05.2010 Тростянецьким районним судом Сумської області видано виконавчий лист, яким зобов`язано стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» борг в сумі 9096,46 грн.
Вказаний виконавчий лист пред`явлений ПАТ КБ «Надра» до органів виконавчої служби для примусового виконання.
05.03.2018 державним виконавцем Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області прийнято постанову № 50327101 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-340/2010, виданого Тростянецьким райсудом Сумської області від 21.05.2010, у зв`язку з його повним фактичним виконанням (а.с.38).
В подальшому, 21.09.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. видано виконавчий напис про звернення стягнення з боржника: ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (правонаступник ПАТ КБ «Надра») заборгованості в розмірі 19 065,82 грн (а.с. 29). 
У виконавчому написі зазначені адреса реєстрації боржника – АДРЕСА_2 ,  та адреса проживання  - АДРЕСА_1 .
Виконавчий напис стягувачем ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» пред`явлено до примусового виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. (а.с. 16).
В заяві ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» просило відкрити виконавче провадження за місцем  проживання (перебування) боржника – АДРЕСА_1 . 
29.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу  м. Києва Клименком Р.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63151869 з виконання виконавчого напису № 48018 від 21.09.2020, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»  заборгованість в розмірі 19 065,82 грн (а.с. 12).
У вказаному виконавчому провадженні 19.10.2020 відповідачем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у ТДВ «Маяк» (Сумська область, Тростянецький район, с. Боромля, вул. ім. Швецова М.Я., б. 33) (а.с. 14).
Позивач, не погоджуючись з постановами відповідача, звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за позивачем не рахувалась заборгованість за кредитним договором від 28.03.2008 на момент прийняття оскаржуваних постанов, а також враховуючи порушення відповідачем норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, тому зазначені постанови є протиправними.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02.06.2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі – Закон № 1403-VIII).
Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VІІІ).
Пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VІІІ передбачено, що в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відповідно до частин 1, 2, 3, б статті 25 Закону № 1403-VІІІ виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
За приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Зі змісту наведеної норми убачається, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1404-VІІІ виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VІІІ).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону № 1404-VІІІ).
При цьому, відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 
Відповідно до ч. 6 цієї статті фізична особа може мати кілька місць проживання.
За визначенням ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі – Закон № 1382-IV) місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; < >. 
Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання (пункт 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207).
Згідно із п. 7 цих Правил реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України від 02.09.1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі – Закон № 3425-XII) та іншими актами законодавства (частина 1 статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі – Порядок вчинення нотаріальних дій).
Підпунктами 5.1, 5.2 пункту 5 «Викладення виконавчого напису» глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій установлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість (підпункт 5.1).
Отже, з огляду на викладене, Закон України "Про виконавче провадження"  визначає вимоги (критерії) до місця відкриття  приватним виконавцем  виконавчого провадження.  При цьому, право  приватного виконавця  відкрити виконавче провадження  обмежується виконавчим округом, на території якого  приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному  реєстрі  приватних виконавців України.
Таким чином, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місце знаходження майна боржника  розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. В протилежному випадку - виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття його до виконання як такий, що пред`явлений не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в  постанові від 08.04.2020 по справі №804/6996/17.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до паспортних даних на момент видання виконавчого напису та пред`явлення його до виконання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 10-11). При цьому, позивач  зазначає, що ніколи не проживала в м. Києві та не мала і немає там жодного майна, в той час як відповідачем не надано доказів протилежного. 
Крім того, про фактичне проживання в Сумській області позивача свідчить інформація, отримана відповідачем в ході вчинення виконавчих дій у рамках ВП №63151869, про те, що ОСОБА_1 працює та отримує дохід від ТДВ «Маяк», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4  (а.с. 14).
В спірних постановах відповідача про відкриття виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника зазначено, що адресою боржника є, зокрема, АДРЕСА_1 .
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України   в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що жодних даних, які посвідчують визначене приватним нотаріусом у виконавчому написі про те, що місцем проживання/перебування позивача, зокрема, є квартира АДРЕСА_5 судам першої та апеляційної інстанції не надано. 
Крім того ні суду першої ні апеляційної інстанції не надано, доказів, які б посвідчували факт знаходження майна, у тому числі банківських рахунків ОСОБА_1  у межах виконавчого округу м. Києва, а також доказів з`ясування з достовірних джерел інформації про місце проживання та наявність боржника у відповідному виконавчому окрузі.
Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що у своїй сукупності свідчили б про наявність визначених    законом    підстав для відкриття виконавчого провадження № 2781195 у межах виконавчого округу міста Києва. 
Частиною 5 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у даному випадку (за наявності двох адрес, одна із яких знаходиться в іншому виконавчому окрузі), приймаючи рішення про відкриття виконавчого провадження без з`ясування питання дійсного місця проживання/перебування боржника ОСОБА_1 , приватний виконавець свідомо не виключає можливості порушення ним приписів ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII. В свою чергу, таке рішення не відповідає критерію законності, визначеному ч. 2 ст. 2  КАС України. 
Водночас, Законом України "Про виконавче провадження" саме на виконавця покладено обов`язок встановити чи пред`явлено виконавчий документ за належним місцем виконанням, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому, питання з`ясування місця проживання боржника та/або місця розташування його майна передує відкриттю виконавчого провадження та має вирішальне значення для вирішення питання про те чи дотримано порядок пред`явлення виконавчого листа до виконання.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про протиправність постанови, оскільки остання прийнята із порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців.
Враховуючи, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. протиправно відкрив виконавче провадження по стягненню з боржника ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 19 065,82 грн., тому наявні підстави для скасування постанови від 19.10.2020 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи. 
При розгляді справи судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладеній в постановах від 30.04.2020 по справі № 580/3311/19, від 29.01.2021 по справі № 160/12729/19.
Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 09.12.2020 по справі № 460/3537/20 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в цій постанові Верховний Суд не вирішив спір по суті, а направив справу на новий розгляд для з`ясування правомірності прийняття постанов приватного виконавця.
Враховуючи, що відповідачем безпідставно відкрито виконавче провадження, у суду відсутні підстави надавати правову оцінку процедурі здійснення виконавчих дій, що помилково зроблено судом першої інстанції.
Згідно з ч. 2  ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладених на нього обов`язків щодо доказування правомірності прийнятої постанови.
Вирішуючи спір, суд  першої інстанції не звернув уваги на зазначене, не встановив фактичні обставини щодо правомірності відкриття виконавчого провадження, а обмежився лише посиланням на відсутність у позивача заборгованості та порушення процедури повідомлення позивача про його відкриття.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у ст. 2 КАС України.
Таким чином, колегія суддів погоджується з  висновками суду першої інстанції про скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, однак з інших підстав та мотивів, а тому рішення суду першої інстанції  підлягає зміні  з підстав та мотивів задоволення позову.
Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Під час розгляду даної справи Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Крім того, Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Керуючись ст.ст. 287, 310, 315, 317, 321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича  задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 по справі № 480/8608/20  змінити з підстав та мотивів задоволення позову.
В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.12.2020 по справі № 480/8608/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	С.П. Жигилій    Л.В. Любчич