ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 р.	Справа № 440/5801/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, м. Полтава,  по справі № 440/5801/20
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) ,          Державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Солодовник Олени Олександрівни      третя особа           3 територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України 
          про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до державного виконавця Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Солодовник Олени Олександрівни, третя особа: 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення виконавчих дій по примусовому виконанню рішення суду від 30 березня 2020 року по справі №40/527/20 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 з 3 Територіального Одеського вузлу урядового зв`язку державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України грошових коштів в сумі 20318,20 грн.;
- зобов`язати відповідача відновити виконавче провадження та здійснити виконавчі дії пов`язані і направлені на примусове виконання рішення суду в частині стягнення коштів в сумі 20318,20 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року у задоволенні позовних вимог  відмовлено.
Не погодившись з  рішенням суду  першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити. 
В  обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Вважає, що державним виконавцем не вжито всіх заходів спрямованих на виконання рішення суду по справі №440/527/20, а боржником відповідачу не надано доказів повного виконання рішення суду.
В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі  №440/527/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про стягнення грошових коштів задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 грудня 2019 року. Зобов`язано 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 грудня 2019 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
На виконанні у Миргородському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебував виконавчий лист №440/527/20, виданий 07.08.2020 Полтавським окружним адміністративним судом про зобов`язання 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.12.2019.
15.09.2020 державним виконавцем Миргородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Солодовник Оленою Олександрівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Вважаючи, що відповідачем вчинено не всі дії, спрямовані на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 №440/527/20, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, виконуючи рішення суду від 20.03.2020 №440/527/20, діяв у відповідності до вимог чинного законодавства. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статей 14, 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частинами 2 та 4 статті 372 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VIII  (далі за текстом - Закон №1404-VIII) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню.
Положеннями п. 1 ч. 1  ст. 3 Закону № 1404-VIII   встановлено, що відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених   законом   випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених   законом   або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 3   ст. 13 Закону №1404-VIII   під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим   Законом   та іншими нормативно-правовими актами.
Приписами ч.1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
При цьому, обов`язки виконавця визначені ч.2 ст.18 цього Закону, зокрема виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом та роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Пунктом 9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини (ч.2 ст.39 Закону №1404-VIII).
При цьому,  рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст.74 Закону №404-VIII ).
Судом встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі №440/527/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України про стягнення грошових коштів задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність 3 Територіального Одеського вузла урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 грудня 2019 року. Зобов`язано 3 Територіальний Одеський вузол урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як учаснику бойових дій грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31 грудня 2019 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
3 Територіальним Одеським вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України на виконання рішення суду проведено нарахування та виплату компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік в сумі 51850,40 грн. 
Згідно платіжного доручення від 28.04.2020 №372 вказана сума перерахована на рахунок позивача. 
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що вищевказаними доказами підтверджено фактичне виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі №440/527/20. 
Слід також відзначити, що вищевказаним рішенням не вирішувалось питання про визначення належної ОСОБА_1 суми компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, як і не вирішувалось питання про стягнення відповідної суми. 
Вказане рішення суду має зобов`язальний характер, а тому вважається виконаним після вчинення визначених у ньому дій. 
З матеріалів справи судом встановлено, що 3 Територіальним Одеським вузлом  урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України проведено нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за невикористанні дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік в сумі 51850,40 грн.
Отже, 3 Територіальним Одеським вузлом урядового зв`язку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України фактично виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 по справі №440/527/20 в частині зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  у рішенні суду не визначено чітку суму, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 , а тому у державного виконавця відсутні повноваження щодо розрахунку суми стягнення. Отже, дії державного виконавця зводяться до перевірки нарахування та виплати стягувачу компенсації за невикористану відпустку, без визначення суми, що підлягає стягненню.   
Враховуючи викладене, доводи скаржника щодо не вжиття відповідачем усіх заходів, спрямованих на виконання рішення суду є безпідставними, оскільки останнім вчинено усі залежні від нього дії. 
У разі незгоди з нарахованою на виконання рішення суду сумою компенсації, позивач має право звернутися до суду з відповідним позовом. 
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відновити виконавче провадження, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами частини першої ст.41 Закону №1404-VIII визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
При цьому, у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання (ч.2 ст.41 Закону №1404-VIII).
Отже,  виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця лише у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, а тому в даному випадку підстави для відновлення виконавчого провадження відсутні, у зв`язку із чим позовна вимога щодо зобов`язання відповідача відновити виконавче провадження задоволенню також не підлягає.
Таким чином, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Відхиляючи інші доводи апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року по справі  №440/5801/20 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року по справі                 № 440/5801/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко