П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/4330/19	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Фульга А.П.                      рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв                      22 вересня 2020 року	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_1 , а саме: визнання протиправною бездіяльність щодо проведення перерахунку та виплати грошової компенсації за неотримане речове майно з урахуванням строків носіння речового майна в особливий період, а саме з 19 березня 2014 року по 01 липня 2019 року; зобов`язання провести позивачу перерахунок та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно з врахуванням строків носіння речового майна в особливий період, а саме з 19 березня 2014 року по 01 липня 2019 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що апелянту у день звільнення з військової служби та виключення із списків особового складу військової частини відповідач мав виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно.
При цьому, на думку апелянта, виплачена йому компенсація за неотримане речове майно протиправно розрахована з врахування строків носіння речового майна у мирний час, а не в особливий період, який діяв у період проходження ним військової служби.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 12 червня 2019 року № 282, позивача звільнено з військової служби у запас відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).
В свою чергу, під час проходження служби позивач звернувся до військової частини з рапортом в якому просив провести перерахунок та здійснити виплату грошової компенсації замість речового майна, що належало до видачі.
В свою чергу, листом від 16 серпня 2019 року № 350/174/308/846/ПС повідомлено позивача щодо проведення нарахування та виплати грошової компенсації замість речового майна, сума якого склала 45 271,94 грн 
Проте, позивач вважає, що нарахування та виплата грошової компенсації замість речового майна йому помилково проведена з врахуванням строків експлуатації (носіння) речового майна в мирний час, а не строків носіння в особливий період, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлених обставин справи судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у задоволенні позовних вимог, так як суб`єктом владних повноважень не порушено вимог чинного законодавства у спірних правовідносинах, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно п. 1 ст. 9-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
При цьому, у спірному періоді до 04 березня 2016 року порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час регулювався постановою КМУ від 28 жовтня 2004 року N 1444.
Згідно п. 2 Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, метою речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців в обмундируванні, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках  розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазнево-пральному обслуговуванні особового складу. 
В свою чергу, з 22 березня 2016 року набрав чинності Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178. 
Згідно п. 2 Порядку, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Пунктом 3 Порядку встановлено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно п. 4 Порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Згідно п. 5 Порядку, довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Крім того, на виконання п. 1 ст. 9-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з метою упорядкування речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, Міністерством оборони України видано наказ від 29 квітня 2016 року № 232 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту».
При цьому, приміткою № 9 до норми № 1 забезпечення предметами бойового обмундирування та екіпірування військовослужбовців Збройних Сил України встановлено, що під час виконання завдань у районі ведення бойових дій (у тому числі під час проведення заходів антитерористичної операції) та відновлення боєздатності костюм літній польовий видається на 6 місяців.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є визначення розміру грошової компенсації за недотримане речове майно у період проходження позивачем військової служби у період з 19 березня 2014 року по 01 липня 2019 року.
В даному випадку, позивач вважає за необхідне здійснити перерахунок виплаченої йому грошової компенсації за неотримане речове майно з врахуванням строків носіння речового майна в особливий період, який тривав під час проходження ним військової служби.
В свою чергу, суб`єкт владних повноважень, заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що позивач не має права на проведення перерахунку виплаченої йому грошової компенсації.
При цьому, на переконання суб`єкта владних повноважень, позивач мав право на отримання речового майна з врахуванням зменшених строків носіння такого майна лише під час виконання завдань у районі ведення бойових дій (у тому числі під час проведення заходів антитерористичної операції).
Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, заперечуючи проти висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, позивачем не зазначено якою саме нормою матеріального права передбачено обов`язок відповідача здійснити перерахунок розміру грошової компенсації за неотримане речове майно з врахуванням строків носіння речового майна.
З іншого боку, з вищевикладених норм носіння речового майна вбачається, що під час виконання завдань у районі ведення бойових дій (у тому числі під час проведення заходів антитерористичної операції) військовослужбовцям видається таке майно зі зменшеним строком експлуатації.
В свою чергу, як вбачається із зібраних матеріалів у справі, позивач перебував у районі ведення бойових дій на протязі 1 місяця, що не заперечується позивачем.
Крім того, у межах доводів апеляційної скарги також не спростовується висновок суду першої інстанції про те, що за відповідний місяць служби у районі ведення бойових дій позивачу нараховано компенсацію речового майна у збільшеному розмірі.
Внаслідок чого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для здійснення спірного перерахунку виплаченої позивачу компенсації за неотримане речове майно.
При цьому, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.   Крусян А.В.