ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" березня 2021 р.           Справа№ 910/12178/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дідиченко  М.А.
суддів:            Кропивної Л.В. 
          Поляк О.І. 
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 року 
у справі № 910/12178/20 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця"
про стягнення збитків у розмірі 200  775,17 грн. -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення збитків у розмірі 200 775 грн. 17 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для стягнення збитків у зв`язку з незбереженням вагонів під час перевезення. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" збитки за пошкодження вагонів у розмірі 190 731 грн. 63 коп., судовий збір в розмірі 2 860 грн. 97 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 00 коп. В решті позовних вимог відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначив, що в результаті розукомплектування вагонів №№61319042, 63554653, 57575433, 61634903, 54039904, 67707869, 57597817 та відновлення їх, позивач поніс збитки у розмірі 190 731 грн. 63 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 року у справі № 910/12178/20 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування поданої скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Як зазначає скаржник, місцевий господарський суд, визначаючи належну до стягнення суму збитків, безпідставно виходив із сум, вказаних в актах наданих послуг, оскільки останні не є доказами проведення ТОВ «Ремвагонремонт» ремонту у перелічених у позові вагонах. На переконання скаржника, наявними у матеріалах справи повідомленнями за формою ВУ-36М підтверджується, що ремонт та технічний огляд вагонів здійснювався відповідними підрозділами відповідача. Отже, включення вартості послуг ТОВ "Ремвагонторг" з організації ремонту спірних вагонів до заявленої суми збитків суперечить приписам ст. 1192 ЦК України, п. 126 Статуту залізниць України та п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, оскільки не охоплюється поняттям фактично заподіяної шкоди. Крім того, апелянт зазначає про відсутність у матеріалах справи доказу на підтвердження сплати позивачем заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, що, на думку скаржника, унеможливлювало здійснення судом першої інстанції її розподілу між сторонами за результатами розгляду ним справи по суті. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/12178/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Поляк О.І., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.12.2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 року у справі №910/12178/20 залишено без руху.
При цьому, апелянту було встановлено строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом подання доказів сплати судового збору в сумі 4 517,45 грн.
Апелянтом протягом встановленого строку з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху були усунені недоліки.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 року № 09.1-08/167/21 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Пономаренко Є.Ю. у відпустці.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2021 року для розгляду справи №910/12178/20 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Дідиченко М.А., судді - Кропивна Л.В., Поляк О.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ" у справі № 910/12178/20 та роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не заявлено.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Для забезпечення курсування вагонів, які належать та перебувають у користуванні (оренді) ТОВ "Металургтранс", залізничними коліями відповідача, між позивачем (замовник) та ДП "Придніпровська залізниця" (виконавець) укладено договір № ПР/М-15103/НЮі про надання послуг власнику, орендатору або оператору щодо організації курсування власних вантажних вагонів на коліях загального користування від 09.11.2015.
Відповідно до п. 1.2 договору сторони керуються цим договором, законами України, Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів залізничним транспортом України, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, Соглашением о международном железнодорожном грузовом сообщении (СМГС), Правилами експлуатації власних вантажних вагонів, іншими нормативними документами. 
Згідно з п. 2.2.5 договору виконавець зобов`язується повідомляти замовника про випадки несправності вагону, що виникають під час руху, для вирішення питання ремонту таких вагонів (при відсутності договору на гарантоване обслуговування власних вантажних вагонів із залізницею).
У силу п. 2.1.11 замовник зобов`язується у відповідності з діючими нормативними документами проводити відповідні ремонти власних вагонів.
З матеріалів справи також вбачається, що 19.02.2014 між позивачем (замовник) та ТОВ "Ремвагонторг" (виконавець) було укладено договір № 25у/14, за яким останнє зобов`язалося здійснювати від свого імені, але за рахунок і по дорученню позивача юридичні та інші дії, пов`язані з організацією проведення деповського і/або поточного відчіпного ремонту вагонів позивача на території України.
27.06.2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ремвагонторг" (Виконавець) було укладено Договір про надання послуг з організації ремонту залізничних вагонів № 49у, за умовами договору Виконавець надає Замовнику комплексну послугу з організації ремонту залізничних Вагонів Замовника розобладнаних запасними частинами/деталями/вузлами в наслідок розкрадання та вчинення протиправних дій третіми особами: забраковання вагоноремонтними підприємствами АТ "Укрзалізниця" через їх розобладнання запасними частинами/деталями/вузлами вагона під час перевезення на шляху прямування; виявленій необхідності доукомплектації запасними частинами/деталями/вузлами, в ході проведення ремонтів вагонів або під час відстою вагонів на коліях АТ "Укрзалізниця". 
Акт загальної форми ГУ-23 підписаний уповноваженими особами АТ "Укрзалізниця" є документом, що засвідчує обставини, місце події, кількість, тип, найменування відсутніх запасних частин/деталей/вузлів для перерахування Вагону з робочого парку в парк несправних. (п.1.2 Договору)
Відповідно до п. 1.3. договору замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги в порядку та на умовах, передбачених цим Договором.
У грудні 2017 року, липні 2018 року, березні 2019 року та липні 2019 року відповідачем було здійснено перевезення вантажних вагонів №№61319042, 63554653, 57575433, 61634903, 53126033, 54039904, 67707869, 57597817, які перебували в користуванні (оренді) Позивача, що підтверджується залізничними накладними №№45956349, 50704568, 11879, 52079233, 46115549, 46018776, 45799780, 50813740 за наслідками чого на станціях Коростень, Харків - Сортувальний, Тернопіль Львівської залізниці, Богуславській, Основній було встановлено розкомплектованість відповідних вагонів, про що було складено повідомлення форми ВУ-23М та акти загальної форми ГУ-23.
Як зазначає позивач, ремонти вагонів на замовлення позивача проводились ТОВ «Ремвагонторг» на виконання умов укладених між ними договорів надання послуг, що підтверджується актами наданих послуг, наявними в матеріалах справи.
25.11.2019 року позивач надіслав на адресу Відповідача претензію №19892 від 21.11.2019 року про відшкодування збитків у розмірі 420  050,40 грн., що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист, фіскального чеку, накладної.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що оскільки пошкодження вагонів №№61319042, 63554653, 57575433, 61634903, 53126033, 54039904, 67707869, 57597817 відбулось саме під час знаходження вагону на залізничній колії загального користування після укладання договору перевезення, то відповідальність за дотримання якості проведеного технічного обслуговування та ремонту, безпеки руху вагонів несе відповідач. Таким чином, просить Суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" збитки у розмірі 200  775,17 грн. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частина 3 наведеної норми).
Пунктом 2 Статуту залізниць України передбачено, що цей Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Так, у п. 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. 
Згідно з п. 8 Статуту залізниць України перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться в вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.
Пунктом 1.2 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України № 17 від 29.01.2015,  визначено, що власні вантажні вагони - вантажні вагони, які мають загальномережеву нумерацію, яка нанесена на вагони відповідно до альбому-довідника 632-2011 ПКБ ЦВ "Знаки и надписи на вагонах грузового парка колеи 1520 мм", затвердженого Радою із залізничного транспорту держав - учасниць СНД 25.04.2001 (далі - Знаки і написи), та мають ознаку в АБД ПВ "власний вагон".
Перевезення власних вантажних вагонів у завантаженому і порожньому стані в усіх випадках (передислокація, ремонт тощо) оформляється перевізним документом (накладною) в електронному (із накладенням електронного цифрового підпису) або паперовому вигляді згідно з Правилами оформлення перевізних документів (п. 5.4 названих Правил).
Положеннями п. 3.4 вказаних Правил  визначено, що власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, які встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.
За змістом п. 4.1 названих Правил випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).
Як правильно зазначено судом першої інстанції, прийняття відповідачем до перевезення спірних вагонів свідчить про те, що останні перебували у технічно справному стані, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Місцевим господарським судом встановлена та відповідачем не заперечуються та обставина, що на шляху прямування до пункту призначення було виявлено пошкодження (розукомплектування) спірних вагонів, які полягали у відсутності головної і магістральної частини повітророзподільника.
Відповідно до п. 6.2.7 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, затвердженої наказом Укрзалізниці №264-Ц від 28.10.1997, забороняється ставити в склад потягу вагони, гальмівне обладнання яких має хоча б одну з наступних несправностей: несправні повітророзподільники, електроповітророзподільники, електричний ланцюг ЕПГ (у пасажирському поїзді), авторежим, кінцевий або роз`єднувальний кран, випускний клапан, гальмівний циліндр, резервуар, робоча камера.
У п. 6.2.1 вказаної Інструкції зазначено, що при технічному обслуговуванні вагонів слід перевіряти дію автогальм на чутливість до гальмування і відпускання. Повітророзподільники й електроповітророзподільники, що працюють незадовільно, слід замінити справними.
Згідно з п. 20 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України №113 від 25.02.1999, пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці.
Таким чином, відсутність головної та/або магістральної частини повітророзподільника охоплюється поняттям пошкодження вантажного вагону, без усунення якого забороняється ставити вагон у склад потягу. 
Ремонт пошкодженого вагона здійснюється на підприємстві, що має право на виконання таких робіт, або на найближчому до місця пошкодження вагоноремонтному підприємстві. Перелік таких підприємств оприлюднюється у товарних конторах станцій обслуговування (п. 21 вищевказаних Правил).
Як уже зазначалося, за фактом пошкодження (розукомплектування) спірних вагонів останні були направлені до найближчого вагонного депо на ремонт та технічний огляд, проведення яких підтверджується повідомлення форми ВУ-36М.
Згідно з п. 126 Статуту залізниць України за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємству, залізниця несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди. 
Відповідно до п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається з: 
- витрат на транспортування пошкодженого вагона від місця пошкодження до місця його ремонту в розмірі провізної плати, визначеної відповідно до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом України, затвердженого наказом Міністерства транспорту України №551 від 15.11.99, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.99 за №828/4121, з урахуванням коригувальних коефіцієнтів, що діють на момент транспортування;
- вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин;
- витрат на перевантаження вантажу з пошкодженого вагона, якщо його неможливо відремонтувати в навантаженому стані, які визначаються за калькуляцією вартості робіт, що надається разом з розрахунком збитків;
- плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням (додаток 9), визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.
Як вбачається з матеріалів справи, вагони №№ 61319042, 63554653, 57575433, 53126033, 54039904, 67707869, 57597817 були відремонтовані з встановленням головних частин повітророзподільника, що підтверджується актами виконаних робіт додатком до них з розшифровкою наданих послуг з ремонту вагону, а саме: вартість ремонту вагону №61319042 з урахуванням замінених деталей - 33  960,00 грн.; вартість ремонту вагону № 57597817 з урахуванням замінених деталей - 11  212,57 грн.; вартість ремонту вагону № 67707869 з урахуванням замінених деталей - 33  000,00 грн.; вартість ремонту вагону № 54039904 з урахуванням замінених деталей - 33  960,00 грн.; вартість ремонту вагону № 63554653 з урахуванням замінених деталей - 33  960,00 грн., вартість ремонту вагону № 57575433 з урахуванням замінених деталей - 20  843,54 грн., вартість ремонту вагону № 53126033 з урахуванням замінених деталей - 23  160,00 грн.
Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. 
Приписами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).
Згідно зі ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Виходячи зі змісту наведених норм, для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. 
При цьому саме на позивача покладено обов`язок довести наявність збитків, протиправність (незаконність) поведінки їх заподіювача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. 
У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях немає вини у заподіянні шкоди. Вказаний процесуальний обов`язок з доведення відсутності своєї вини обумовлюється передбаченою цивільним законодавством презумпцією вини заподіювача шкоди. Так, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. 
А тому, враховуючи надані позивачем докази, останнім були понесені витрати на придбання необхідних деталей для ремонту розукомплектованих вагонів, а також їх ремонт на загальну суму 190  731,63 грн. Суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження здійснення ремонту вагону №53126033, а саме не надано Акту виконаних робіт №521 від 30.06.2019 р., а також не надано доказів понесення витрат на ремонт вказаного вагону. 
Заперечуючи проти розміру збитків, визначених до стягнення місцевим господарським судом, АТ "Українська залізниця" зазначає, що суд безпідставно виходив із сум, вказаних в актах наданих послуг, оскільки до розміру останніх включені, у тому числі, витрати позивача на оплату послуг ТОВ "Ремвагонторг" з організації виконання ремонтних робіт. 
На переконання скаржника, у позивача не було реальної необхідності звертатися до вказаного товариства за наданням зазначених послуг, оскільки останнє не є вагоноремонтним підприємством, атестованим на здійснення відповідної діяльності. Натомість, наявними у матеріалах справи повідомленнями за формою ВУ-36М підтверджується, що ремонт та технічний огляд вагонів здійснювався відповідними підрозділами відповідача. Включення вартості послуг  ТОВ "Ремвагонторг" з організації ремонту спірних вагонів до заявленої суми реальних збитків, на думку скаржника, суперечить приписам ст. 1192 ЦК України, п. 126 Статуту залізниць України та п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, оскільки не охоплюється поняттям фактично заподіяної шкоди.
Однак колегія суддів відхиляє такі заперечення апелянта, оскільки наявними у матеріалах справи повідомленнями за формою ВУ-36М підтверджується виключно сам факт проведення ремонту та технічного огляду спірних вагонів, у той час як вартість необхідних до придбання деталей, вартість послуг з поточного ремонту залізничних вагонів та вартість послуг з організації виконання ремонтних робіт вказана безпосередньо в актах наданих послуг та виконаних робіт, підписаних між позивачем і ТОВ "Ремвагонторг" у рамках укладених договорів №25у/14 від 19.02.2014 та № 49у від 27.06.2019. Виходячи з наведеного, розмір збитків, понесених позивачем внаслідок пошкодження (розукомплектування) вагонів №№ 61319042, 63554653, 57575433, 53126033, 54039904, 67707869, 57597817, міг бути визначений судом першої інстанції не інакше, як на підставі вищевказаних актів.
Оперуючи поняттям "фактично заподіяної шкоди", як міри відповідальності залізниці, скаржник залишив поза увагою, що воно є рівнозначним поняттю "реальних збитків", оскільки зміст фактично заподіяної шкоди становить зменшення майнової сфери потерпілого, яке, у свою чергу, полягає як у втратах у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням речі, так і у витратах, понесених особою для відновлення попереднього становища, адже такі витрати також є втратою майна (грошових коштів).
Тобто реальні збитки по суті є грошовим вираженням фактично заподіяної шкоди.
З наведеного слідує, що використання законодавцем різних дефініцій призвело до помилкового звуження скаржником обсягу власної відповідальності лише до відшкодування витрат на придбання необхідних деталей та нівелювання принципу повноти відшкодування реальних збитків.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що обсяг та види понесених стороною витрат для відновлення власної майнової сфери можуть бути різноманітними, утім, завжди зумовлені необхідністю усунення тих негативних наслідків, які настали у результаті порушення майнових прав і благ, що належать потерпілому.
Враховуючи, що необхідність ремонту спірних вагонів, а відтак і понесення позивачем витрат на оплату послуг з його організації зумовлене саме допущеною відповідачем бездіяльністю в частині забезпечення схоронності (збереження) цілісності спірних вагонів, стягнення вказаних витрат судом першої інстанції у якості реальних збитків не суперечить приписам ст. 1192 ЦК України, п. 126 Статуту залізниць України та п. 22 Правил користування вагонами і контейнерами, адже не виходить за межі фактично заподіяної залізницею шкоди.
Водночас колегією суддів враховано, що вирішення питання стосовно необхідності здійснення тих чи інших витрат для відновлення власної майнової сфери законодавець залишає на розсуд винятково управленої сторони, адже не передбачає обов`язок з доведення реальної необхідності таких витрат поряд з наявністю збитків, протиправністю (незаконністю) поведінки їх заподіювача та причинним зв`язком такої поведінки із заподіяними збитками.
Отже, наведені апелянтом у поданій скарзі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції про стягнення спірної суми збитків, оскільки не спростовують його обґрунтованості та правомірності.
А тому встановивши, що матеріалами справи підтверджується наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної бездіяльності відповідача, що виявилась у незабезпеченні збереження (схоронності) належного позивачу майна - вагонів, під час перевезення; завданої шкоди - пошкодження складових частин вагонів, у зв`язку з яким позивач був змушений понести витрати на оплату вартості їх ремонту; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а також беручи до уваги, що відповідачем, у порушення приписів ст. 74 ГПК України, не доведено, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталось не з його вини, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків підлягають задоволенню у сумі 190  731,63 грн.
Як вбачається зі змісту поданої апеляційної скарги, АТ "Українська залізниця" не погоджується з рішенням суду першої інстанції і в частині здійсненого ним розподілу судових витрат, а саме: стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн.
Так, на переконання відповідача, відсутність у матеріалах справи платіжного документу на підтвердження фактичної сплати позивачем заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу унеможливлює здійснення судом її розподілу між сторонами за результатами розгляду ним справи по суті. 
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до господарського суду із даним позовом, ТОВ "Металургтранс" у поданій позовній заяві водночас просило стягнути з відповідача судові витрати, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн, додавши при цьому до матеріалів позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які воно очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи.
Крім цього, позивачем до матеріалів позовної заяви також було додано договір про надання правничої допомоги №09012018/МТ від 09.01.2018, укладений з Адвокатським об`єднанням "СОТА", додаткова угода №270072020-2 від 27.07.2020 до вказаного договору, акт приймання-передавання наданих послуг від 03.08.2020, рахунок-фактуру №030820-3 від 03.08.2020 та свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 5557/10 від 24.12.2015, видане на ім`я Барабаша О.В.  
Так, відповідно до укладеного 09.01.2018 між ТОВ "Металургтранс" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "СОТА" (об`єднання) договору про надання правничої допомоги №09012018/МТ об`єднання у порядку та на умовах, що визначені цим договором, за завданням клієнта зобов`язалося здійснювати захист, представництво або надання інших видів правової допомоги клієнту на підставі заявки на отримання юридичних послуг, підписаної сторонами.
Додатковою угодою №27022020-2 від 27.07.2020 року до Договору про надання правничої допомоги №09012018/МТ від 09.01.2018 року Клієнт доручив, а Об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати послуги з правничої допомоги, що стосується розукомплектування вагонів №№61319042, 63554653, 57575433, 61634903, 53126033, 54039904, 67707869, 57597817.
На підтвердження надання послуг, обумовлених додатковою угодою №270072020-3 від 27.07.2020, Адвокатським об`єднанням "СОТА" та ТОВ "Металургтранс" було складено і підписано акт приймання-передавання наданих послуг від 03.08.2020.
Так, вказаний акт містить перелік наданих послуг з погодинним зазначенням часу, витраченого на кожну з них, а саме: попереднє опрацювання матеріалів (3год), вивчення судової практики (3год), опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи (2 год), підготовка процесуальних документів по справі (позовна заява, розрахунок суми заборгованості, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат (10 год), узгодження підготовлених процесуальних документів з клієнтом, формування пакету документів для подачі до суду (2год).
Згідно вказаного акту витрати на професійну правничу допомогу складають 20 000,00 грн, враховуючи, що вартість  години роботи адвоката узгоджена у розмірі 1000,00 грн. 
Виходячи з наведених обставин та принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, місцевий господарський суд стягнув з АТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "СПЕКТР-АГРО" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн.
Колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з такого.
Відповідно до ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 зазначеного Кодексу).
Згідно зі ст. 123 ГПК України  судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі,  витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У силу частини 2 вказаної норми за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості,     що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;     2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги     на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
За змістом ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 5 наведеної норми).
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).
Встановивши, що матеріалами справи підтверджується факт надання професійної правничої допомоги Адвокатським об`єднанням "СОТА", обсяг наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартість у сумі 20000,00 грн, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, а також принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу за рахунок відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20000,00 грн.
Заперечуючи проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем не надані докази здійснення  оплати витрат на професійну правничу допомогу.
Однак, наведене твердження скаржника не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст.129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу, за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 20.12.2019 у справі № 903/125/19.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За наведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, наведених в оскаржуваному рішенні, а тому відсутні підстави для скасування або зміни рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі № 910/12178/20.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі № 910/12178/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі № 910/12178/20 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2020 у справі № 910/12178/20.
5. Матеріали справи № 910/12178/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            М.А. Дідиченко 

Судді                                                                                Л.В. Кропивна

                                                                                О.І. Поляк