ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/437/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №701/253/14-ц Категорія: на ухвалу 	Калієвський І. Д. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       04 березня 2021 року        м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

	Новікова О.М.,	
  	Бондаренка С.І., Фетісової Т.Л., 	
за участю секретаря	Любченко Т.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шипіцина Олександра Володимировича на ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 22 січня 2021 року у справі за скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Шипіцина Олександра Володимировича на бездіяльність державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: ОСОБА_2 , боржник: ОСОБА_1 , –

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, обґрунтовуючи її тим, що рішенням Маньківського районного суду Черкаської області стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: дочки, ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.
13 травня 2014 року на виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження № 43293008.
Постановою державного виконавця від 06 серпня 2019 року накладено арешт на все майно боржника.
Боржник у скарзі вказує, що після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у серпні 2019 року ним виконувались зобов`язання по сплаті аліментів на дитину та виконуються на теперішній час. При цьому, починаючи з серпня 2019 року по сплаті аліментів обліковувалась постійна переплата. Станом на 30 серпня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів боржником погашена в повному обсязі, що підтверджується постановою державного виконавця від 30 серпня 2019 року.
Постановою державного виконавця від 30 серпня 2019 року було скасовано тимчасове обмеження у праві полювання, але арешт на все майно знято не було.
25 листопада 2020 року представником боржника на адресу Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на ім`я головного державного виконавця Цапенко С.М., було направлено клопотання про скасування арешту з майна боржника, накладеного відповідно до постанови про накладення арешту від 06 серпня 2019 року. На час звернення до Солом`янського районного відділу ДВС з цим клопотанням, а також при зверненні зі скаргою до суду, заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 , була відсутня, тобто припинили існувати ті умови, які були підставою для накладення арешту з належного боржникові майна на праві приватної власності. При цьому, добровільне погашення заборгованості та переплата періодичного платежу, а також офіційне працевлаштування боржника по своїй природі повністю підпадає під дію пункту 7 частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» і є підставою для зняття арешту.
Листом від 14 грудня 2020 року №203644 державний виконавець відмовив у скасуванні арешту, посилаючись на відсутність підстав.
Із вказаною відмовою ОСОБА_1 не погодився, що стало підставою для звернення до суду з відповідною скаргою на бездіяльність органів ДВС щодо не зняття арешту.
Ухвалою Маньківського районного суду Черкаської області від 22 січня 2021 року у задоволенні скарги відмовлено повністю.
Ухвалу мотивовано тим, що факт погашення заборгованості з аліментів боржником не є відповідно до положень ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття арешту з майна виконавцем.
Крім того, районний суд, відхиляючи посилання скаржника на п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» якою визначено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, вказав, що на момент розгляду ДВС клопотання про зняття арешту, державному виконавцю не було надано належної інформації про доходи боржника і здійснені відрахування із заробітної плати боржника у ТОВ «Бізнесторг».
Скаржник, не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, оскаржив її апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на час звернення до державного виконавця з клопотанням про скасування постанови про накладення арешту від 06 серпня 2019 року та звернення до місцевого суду зі скаргою на дії виконавця, заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_1 була відсутня, тобто припинили існувати ті умови, які були підставою для накладення арешту на належне боржникові майно. При цьому, добровільне погашення заборгованості та переплата періодичного платежу, а також офіційне працевлаштування боржника, на переконання скаржника, повністю підпадає під дію п. 7 ч. 4 ст. 59 вказаного вище Закону України і є підставою для зняття арешту.
Крім того, скаржник наголошує на тому, що довідка фіскальної служби щодо відсутності у останньої інформації щодо джерел отримання доходів по боржнику та про місце роботи боржника станом на 14 грудня 2020 року не може бути підставою для відмови у скасуванні арешту, оскільки ОСОБА_1 був прийнятий на роботу 24 листопада 2020 року, та органам ДФС роботодавцем ще не була подана звітність.
Крім того, відрахування із заробітної плати у грудні 2020 року ще не могло об`єктивно бути проведено, оскільки заробітну плату за грудень вже було виплачено, а постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 14 грудня 2020 року роботодавець ТОВ «ББТ» отримав лише 28 грудня 2020 року.
Вважаючи ухвалу суду такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, скаржник просить її скасувати, визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко С.М., яка полягає у не скасуванні арешту майна боржника, накладеного постановою про арешт майна боржника від 06 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № 43293008. 
Зобов`язати головного державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко Світлану Миколаївну або іншу уповноважену особу Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт, накладений на все майно боржника постановою про арешт майна боржника від 06 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № 43293008. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Солом`янського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 000 грн. та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Статтею 3 вказаного Закону України визначено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина перша статті 5 Закону).
Відповідно до частин 1,2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 447 ЦПК України та частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
З матеріалів справи встановлено, що 16 квітня 2014 року Маньківський районний суд Черкаської області ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини: дочки, ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 березня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.22).
13 травня 2014 року було відкрито виконавче провадження №43293008 за для примусового виконання вищевказаного рішення суду. (а.с.47)
В межах ВП №43293008 про стягнення аліментів було винесено постанову від 06 серпня 2019 року про накладення арешту на все майно боржника (а.с.48).
Постановою про скасування тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 30 серпня 2019 року було скасовано тимчасове обмеження у праві полювання, але арешт на все майно знято не було (а.с.49).
25 листопада 2020 року представником боржника на адресу Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ім`я головного державного виконавця Цапенко С.М., було направлено клопотання про скасування арешту з майна боржника, накладеного відповідно до постанови про накладення арешту від 06 серпня 2019 року (а.с.51-52).
Листом від 14 грудня 2020 року № 203644 державний виконавець відмовив у скасуванні арешту, посилаючись на відсутність підстав (а.с.54-56).
Згідно довідки ТОВ "Бізнесбудторг" від 24 листопада 2020 року №67 вбачається що ОСОБА_1 працює на посаді професіонала з охоронної діяльності та безпеки з 24 листопада 2020 року (а.с.53).
Апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до пункту 7 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.
З матеріалів скарги вбачається та підтверджено як заявником, так і визнається державним виконавцем, що станом на час звернення платника до державного виконавця 25 листопада 2020 року із заявою про скасування арешту, заборгованість по сплаті аліментів за ОСОБА_1 відсутня, останній має офіційне працевлаштування.
Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
Постановою державного виконавця від 14 грудня 2020 року на виконання вказаних положень закону звернено стягнення на заробітну плату платника, який отримує дохід у ТОВ «Бізнесбудторг» (а.с. 50).
За наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (ч. 2 ст. 71 Закону України № 1404-VIII).
В даному випадку державний виконавець, за відсутності заборгованості за ОСОБА_1 , а також існуючої постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника, за рахунок якої може бути забезпечено виконання судового рішення про стягнення аліментів, мав усі підстави для зняття арешту з майна, накладеного постановою від 06 серпня 2019 року.
Збереження арешту майна скаржника з метою запобігання утворення заборгованості в майбутньому суперечить положенню статті 15 ЦК України, оскільки захисту підлягає лише порушене право.
Отже вбачається бездіяльність державного виконавця щодо не скасування постанови про арешт майна боржника вчинені в порушення вимог статей 48, 59, 71 Закону України «Про виконавче провадження» у межах наданих йому повноважень, а тому наявні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_2 за наявними в матеріалах справи доказами. Тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Маньківського районного суду Черкаської області від 22 січня 2021 року - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення скарги.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу позивача та ухвалює рішення про задоволення його скарги, судові витрати слід покласти на відповідача. (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України)
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів скаржника ОСОБА_1 при подачі скарги до місцевого суду та апеляційної скарги на ухвалу районного суду здійснював адвокат Шипіцин О.В. на підставі ордеру № 1023909 та договору про надання правової допомоги № 14-11/2020 від 14 листопада 2020 року та додаткової угоди до договору №2.
Змістом акту прийому-передачі виконаних послуг до договору від 23 грудня 2020 року наведено обсяг виконаних адвокатом робіт та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).
При цьому, матеріали справи не містять обґрунтованих заперечень сторони ДВС на спростування заявленого скаржником розрахунку та ціни наданих правових послуг.
За вказаних обставин, колегія суддів включає до розподілу судових витрат, понесених скаржником, заявлені ним витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. та сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги на ухвалу районного суду.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Шипіцина Олександра Володимировича задовольнити.
Ухвалу Маньківського районного суду Черкаської області від 22 січня 2021 року скасувати.
Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко Світлани Миколаївни, яка полягає у не скасуванні арешту майна боржника, накладеного постановою про арешт майна боржника від 06 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № 43293008.
Зобов`язати головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цапенко Світлану Миколаївну або іншу уповноважену особу Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт, накладений на все майно боржника постановою про арешт майна боржника від 06 серпня 2019 року у виконавчому провадженні № 43293008.
Стягнути із Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн. та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 454,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 05 березня 2021 року.

       Судді