ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2021 р.	Справа № 520/10/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
позивач ОСОБА_1 
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., м. Харків, повний текст складено 21.10.20 року по справі № 520/10/20
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова      треті особи         Військова частина НОМЕР_1 ,        Штаб Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_2 ) 
          про визнання незаконними та протиправними рішень і бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Немишлянського районного військового комісаріату               м. Харкова, в якому просив суд:
1. визнати незаконною та протиправною бездіяльність відповідача щодо його відсторонення від здійснення дій, передбачених Порядком добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом, що встановлений Міністерством оборони України, яку відповідач вчинив при порушенні у відповідності до цього Порядку питання щодо укладення контракту строком на п`ять років на військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаду: “начальник зв`язку штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ” за клопотанням командування військової частини НОМЕР_1 від 28.12.17 №8/1519 та за заявою до відповідача від 02.01.18 за вх. №3 про прийняття на військову службу за контрактом до цієї військової частини на зазначену посаду;
2. визнати незаконним та протиправним рішення відповідача, що викладено у його листі від 17.01.18 №3/15, наданим у відповідь на його заяву від 02.01.18 за вх. №3, щодо його відмови, на підставі начебто того, що ОСОБА_1 не є військовозобов`язаним і був виключений з військового обліку, від здійснення дій щодо оформлення документів для прийняття на військову службу за контрактом через визнання таких дій начебто неможливими, тобто дій, передбачених Порядком добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом, що встановлений Міністерством оборони України, при порушенні питання щодо укладення контракту строком на п`ять років на військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаду: “начальник зв`язку штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ” за клопотанням командування військової частини НОМЕР_1 від 28.12.17 №8/1519 та за заявою до відповідача від 02.01.18 за вх. №3 про прийняття на військову службу за контрактом до цієї військової частини на зазначену посаду;
3. визнати незаконним та протиправним рішення відповідача, що викладено у листі від 01.02.18 №3/193, наданим у відповідь на заяву від 26.01.18 за вх. №259 з обґрунтуванням відсутності законних перешкод для укладення контакту на військову службу, щодо відмови у наданні направлення на медичний огляд військо-лікарською комісією Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова з метою встановлення ступеню придатності до військової служби на той час на підставі начебто того, що ОСОБА_1 не є військовозобов`язаним і був виключений з військового обліку, тобто, відмови у здійсненні дій, передбачених Порядком добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом, що встановлений Міністерством оборони України при порушенні питання; щодо укладення контракту на військову службу строком на п`ять років у військовій частині НОМЕР_1 на посаду: “начальник зв`язку штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ” за клопотанням командування військової частини НОМЕР_1 від 28.12.17 №8/1519 та за заявою до відповідача від 02.01.18 за вх. №3 про прийняття на військову службу за контрактом до цієї військової частини на зазначену посаду.
4. визнати незаконним та протиправним рішення відповідача, що викладено у листі від 02.02.18 №3/194, наданим у відповідь на заяву від 29.01.18 за вх. №288 з обґрунтуванням відсутності законних перешкод для укладення контакту на військову службу, щодо повторної відмови у наданні направлення на медичний огляд військо-лікарською комісією Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова з метою встановлення ступеню придатності до військової служби на той час, оформлення документів для прийняття на військову службу за контрактом через визначення відповідачем таких дій такими, що начебто суперечать нормам п. 1.4 глави 1 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджено наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 на підставі того, що ОСОБА_1 не є військовозобов`язаним і був виключений з військового обліку, тобто, відмови у здійсненні дій, передбачених Порядком добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом, що встановлений Міністерством оборони України, яку відповідач вчинив при порушенні питання щодо укладення контракту на військову службу строком на п`ять років у військовій частині НОМЕР_1 на посаду: “начальник зв`язку штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ” за клопотанням командування військової частини НОМЕР_1 від 28.12.17 №8/1519 та за заявою до відповідача від 02.01.18 за вх. №3 про прийняття на військову службу за контрактом до цієї військової частини на зазначену посаду;
5. визнати незаконним та протиправним рішення відповідача, що викладено у листі від 06.02.18 №Ю/204, що був наданий у відповідь на його запит на інформацію від 30.01.18 за вх. №307 щодо повідомлення встановленого порядку укладення контракту на військову службу, а також визнати його таким, що містить неточну та неповну інформацію, таким, яким було навмисно приховано відповідачем встановлений Порядок добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом, що встановлений Міністерством оборони України;
6. визнати незаконним та протиправним рішення відповідача, що викладено у листі від 10.04.18 №3/643, наданим у відповідь на заяву від 05.04.18 за вх. №1304 з обґрунтуванням відсутності законних перешкод для укладення контакту на військову службу, щодо відмови у здійсненні дій, передбачених Порядком добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом, що встановлений Міністерством оборони України та припинення листування з питання порушення укладення контракту строком на п`ять років на військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаду: “начальник зв`язку штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ” за клопотанням командування військової частини НОМЕР_1 від 28.12.17 №8/1519 та за заявою до відповідача від 02.01.18 за вх. №3 про прийняття на військову службу за контрактом до цієї військової частини на зазначену посаду;
7. визнати незаконною та протиправною бездіяльність відповідача щодо відсторонення від здійснення дій, передбачених Порядком добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом, що встановлений Міністерством оборони України, яку відповідач вчинив при порушенні у відповідності до цього Порядку питання щодо укладення контракту на військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаду: “офіцер відділення програмно-технічного забезпечення інформаційного відділу командного центру штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України” за клопотанням командування військової частини НОМЕР_2 від 30.07.18 №116/9/КЦ/5014 про прийняття на військову службу за контрактом до цієї військової частини на зазначену посаду;
8. визнати незаконним та протиправним рішення відповідача, що викладено у листі від 16.08.19 №3/1942, наданим у відповідь на клопотання командування військової частини НОМЕР_2 від 30.07.18 №116/9/КЦ/5014 про порушення питання про прийняття на військову службу за контрактом до цієї військової частини на посаду: “офіцер відділення програмно-технічного забезпечення інформаційного відділу командного центру штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України”, щодо відмови від здійснення дій щодо оформлення документів для прийняття на військову службу за контрактом через визнання таких дій начебто неможливими, тобто від здійснення дій, передбачених Порядком добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом, що встановлений Міністерством оборони України, на підставі начебто того, що ОСОБА_1 , не є військовозобов`язаним і виключений з військового обліку, а також щодо скасування клопотання командування військової частини НОМЕР_2 від 30.07.18 №116/9/ КЦ/5014, при порушенні питання щодо укладення контракту на військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаду: “офіцер відділення програмнотехнічного забезпечення інформаційного відділу командного центру штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України” за клопотанням командування військової частини НОМЕР_2 від 30.07.18 №116/9/КЦ/5014 про прийняття на військову службу за контрактом до цієї військової частини на зазначену посаду;
9. визнати незаконною та протиправною бездіяльність відповідача щодо відсторонення від здійснення дій, передбачених Порядком добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом, що встановлений Міністерством оборони України, яку відповідач вчинив при порушенні питання щодо укладення контракту на військову службу за заявою до відповідача від 12.12.19 за вх. №10089;
10. зобов`язати відповідача розглянути заяву від 12.12.19 за вх. №10089 у відповідності до Порядку добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом, що встановлений Міністерством оборони України та у відповідності до Закону України “Про звернення громадян”;
11. зобов`язати відповідача утримуватись від порушення встановленого Порядку добору та прийняття громадян на військову службу за контрактом, що встановлений Міністерством оборони України при порушенні питань щодо укладення ОСОБА_1 контракту на військову службу;
12. зобов`язати відповідача утримуватись від порушення ним встановленого законодавством України порядку розгляду його звернень;
13. стягнути з відповідача кошти в сумі 2403648,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної дискримінацією по відношенню до ОСОБА_1 , яка виявилась у протиправному та незаконному обмеженні конституційних прав на рівноправність та на працю при порушенні питання щодо укладення контракту на військову службу строком на п`ять років у військовій частині НОМЕР_1 на посаду: “начальник зв`язку штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ” за клопотанням командування військової частини НОМЕР_1 від 28.12.17 №8/1519 та за заявою до відповідача від 02.01.18 за вх. №3 про прийняття на військову службу за контрактом до цієї військової частини на зазначену посаду, а також при порушенні питання щодо укладення контракту на військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаду: “офіцер відділення програмно-технічного забезпечення інформаційного відділу командного центру штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України” за клопотанням командування військової частини НОМЕР_2 від 30.07.18 №116/9/КЦ/5014 про прийняття на військову службу за контрактом до цієї військової частини на зазначену посаду, а також при порушенні питання щодо укладення контракту на військову службу за заявою до відповідача від 12.12.19 за вх. №10089;
14. стягнути з відповідача кошти в сумі 600912,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями та бездіяльністю при порушенні питання щодо укладення контракту на військову службу строком на п`ять років у військовій частині НОМЕР_1 на посаду: “начальник зв`язку штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ” за клопотанням командування військової частини НОМЕР_1 від 28.12.17 №8/1519 та за заявою до відповідача від 02.01.18 за вх. №3 про прийняття на військову службу за контрактом до цієї військової частини на зазначену посаду;
15. стягнути з відповідача кошти в сумі 600912,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями щодо надання неповної і неточної інформації, а також навмисного приховування інформації, що запитувалась у вигляді надання листа від 06.02.18 №Ю/204 у відповідь на запит на інформацію від 30.01.18 за вх. №307 щодо повідомлення певного встановленого порядку укладення контракту на військову службу;
16. стягнути з відповідача коштів в сумі 1207200,00 грн. на відшкодування суми компенсації за упущену вигоду за неукладений контракт строком на п`ять років на військову службу на посаду: “начальник зв`язку штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ”;
17. стягнути з відповідача коштів в сумі 600912,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправним рішенням, діями та бездіяльністю при порушенні питання щодо укладення контракту на військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаду: “офіцер відділення програмно-технічного забезпечення інформаційного відділу командного центру штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України” за клопотанням командування військової частини НОМЕР_2 від 30.07.18 №116/9/КЦ/5014 про прийняття на військову службу за контрактом до цієї військової частини на зазначену посаду;
18. стягнути з відповідача кошти в сумі 1432600,00 грн. на відшкодування суми компенсації за упущену вигоду за неукладений контракт на військову службу на посаду: “офіцер відділення програмно-технічного забезпечення інформаційного відділу командного центру штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України”;
19. стягнути з відповідача кошти в сумі 600912,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю при порушенні питання щодо укладення контракту на військову службу за заявою до відповідача від 12.12.19 за вх. №10089;
20. поновити право на укладення контракту на військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаду: “начальник зв`язку штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ", або іншу вакантну посаду осіб офіцерського складу за узгодженням з позивачем;
21. поновити право на укладення контракту на військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаду: “офіцер відділення програмно-технічного забезпечення інформаційного відділу командного центру штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України”, або іншу вакантну посаду осіб офіцерського складу за узгодженням з позивачем.
Ухвалою від 13.04.2020 у справі відкрито провадження, звільнено позивача від сплати судового збору та призначено підготовче судове засідання.
16.10.2020 позивачем було подано та підтримано в судовому засіданні заяву про забезпечення адміністративного позову шляхом зобов`язання відповідача провести медичний огляд військоволікарською комісією Немишлянського районного військового комісаріату м. Харкова з метою встановлення ступеню придатності до військової служби в мирний та/ або воєнний час в цілях взяття на ВОВ та зарахування до запасу ЗСУ.
Вказане клопотання обґрунтовано погіршенням стану здоров`я та очевидністю ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача), порушенням прав, свобод та/або інтересів. Зазначено, що проведення медичного огляду ВЛК НРВК з метою встановлення ступеню придатності до військової служби в мирний та/або воєнний час в цілях взяття на ВОВ та зарахування до запасу ЗСУ на цей час не є будь-якою позовною вимогою у межах справи №520/10/20.
Також, з посиланням на постанову ВС у справі 820/3113/17 від 17.02.2020 вказано, що відповідачем не дотримано приписи додатку № 2 до мобілізаційної директиви Генерального штабу ЗС України від 22.06.2015 № 322/2/2180дск «Організаційно-методичні вказівки щодо порядку проведення призову військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період та його документального оформлення», що вказує на наявність очевидних ознак протиправності рішень, дій та бездіяльності відповідача.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року заяву про забезпечення адміністративного позову залишено без задоволення.
Не погодившись з  ухвалою суду  першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу, ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити ухвалу та задовольнити заяву від 16.10.2020 про забезпечення позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що оскаржувана ухвала не грунтується на засадах верховенства права і була винесена всупереч самому змісту поняття верховенства права, без наведення жодної дійсної норми закону, якою б можно було мотивувати рішення, висновки суду не відповідають дійсності і фактичним обставинам справи.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржувану ухвалу, ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити ухвалу та задовольнити заяву від 16.10.2020 про забезпечення позову, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
В судове засідання інші сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін, які не прибули. 
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, залишаючи заяву про забезпечення позову без задоволення,  виходив з того, що наразі відсутні підстави для забезпечення адміністративного позову у спосіб визначений позивачем.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 150 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен ураховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих заходів з урахуванням:
- розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу;
- наявності зв`язку між конкретним видом заходу, що застосовується для забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення;
- ймовірності виникнення ускладнень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
Відповідно частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
За частиною другою статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен ураховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Разом з цим, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Колегія суддів наголошує на тому, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також указати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, репутаційними, службовими та професійними наслідками.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, від 30 вересня 2020 року у справі № 640/1305/20.
Колегія суддів зазначає, що ухвала суду першої інстанції у цій справі відповідає наведеним вище вимогам.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Забезпечення адміністративного позову не є самостійним способом захисту порушеного права та не повинне призводити до вирішення вимог або досягнення іншої мети не пов`язаної з забезпеченням права особи до вирішення справи по суті.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Наведені заявником обставини, на думку колегії суддів, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним позивачем шляхом, оскільки матеріали справи не містять об`єктивних доказів існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.
Посилання на ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначені обставини не можуть вважатись підставою для вжиття заходів для забезпечення позову.
Наведене позивачем в якості обґрунтування очевидності ознак протиправності рішень, дій та бездіяльності відповідача недотримання останнім положень додатку № 2 до мобілізаційної директиви Генерального штабу ЗС України від 22.06.2015 № 322/2/2180дск «Організаційно-методичні вказівки щодо порядку проведення призову військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, в особливий період та його документального оформлення», не свідчать про наявність явних ознак протиправності, оскільки оцінка вказаному нормативному акту, у випадку наявності підстав для його застосування до спірних правовідносин, як і бездіяльності по його невиконанню, має бути надана під час розгляду справи по суті.
Суд також зазначає, що заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення, у випадку його ухвалення на користь позивача.
Зміст позовних вимог дає підстави для висновку, що вони не мають зобов`язального характеру (окрім п. 11-12 щодо зобов`язання відповідача утримуватися від певних дій), що виключає ускладнення виконання рішення суду в майбутньому, у випадку його ухвалення на користь позивача.
В той же час, позовні вимоги про поновлення права на укладення контракту на військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаду: “начальник зв`язку штабу бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 ", або іншу вакантну посаду осіб офіцерського складу за узгодженням з позивачем та поновлення права на укладення контракту на військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаду: “офіцер відділення програмно-технічного забезпечення інформаційного відділу командного центру штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України”, або іншу вакантну посаду осіб офіцерського складу за узгодженням з позивачем вимагатимуть проведення медичного огляду позивача як кандидата на військову службу за контрактом в цілях визначення ступеня його придатності до проходження військової служби на відповідній посаді.
Таким чином, колегія суддів дослідивши матеріали справи, вважає, що позивач не обгрунтував саме в чому полягає співмірність та адекватність заходів забезпечення адміністративного позову по справі.
Отже, позивачем не доведено необхідність вжиття застосованого судом заходу забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 КАС України.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та як наслідок, відсутності правових підстав для її задоволення.
Отже, колегія суддів переглянувши ухвалу суду першої інстанції, вважає, що при її прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року по справі  № 520/10/20 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.
Щодо клопотання скаржника про звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Отже, законодавством чітко регламентовано право суду на звільнення сторони від сплати судового збору, зменшення його розміру, розстрочення або відстрочення його сплати, а єдиною підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення сторони від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони.
Майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі, у розумінні ст. ст. 73, 74 Кодексу адміністративного судочинства України, докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір", суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Враховуючи викладене та майновий стан позивача, суд дійшов висновку, що клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року по справі                     № 520/10/20  залишити без змін.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 16.10.2020 року. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	О.М. Мінаєва    З.О. Кононенко   	
Повний текст постанови складено  09.03.2021 року