УХВАЛА

03 лютого 2021 року 
Київ
справа №9901/20/21
адміністративне провадження №П/9901/20/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Берназюка Я.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України №607/2020 від 29 грудня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
29 січня 2021 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Президента України (далі також - відповідач ), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 2 лютого 2021 року, просить визнати протиправним та скасувати повністю Указ Президента України №607/2020 від 29 грудня 2020 року «Про відсторонення від посади судді Конституційного суду України» з моменту його прийняття.
Позов обґрунтовано тим, що оскаржуваний Указ Президента України №607/2020 від 29 грудня 2020 року є незаконним та таким, що суперечить Конституції України, порушує Закон України «Про Конституційний Суд України», оскільки статтею 106 Конституції України не передбачено повноважень Президента України на відсторонення судді Конституційного Суду України від займаної посади, як не передбачено це і будь-яким іншим законом.
Крім того, позивач посилається на особливий статус Конституційного Суду України та його суддів, визначений розділом XII Конституції України «Конституційний Суд України» та Законом України «Про Конституційний Суд України», який передбачає спеціальні гарантії діяльності Конституційного Суду України та його суддів, у тому числі, щодо призначення, припинення повноважень та звільнення суддів Конституційного Суду України, затримання судді чи тримання його під вартою.
Також зазначає, що право на призначення судді Конституційного Суду України не надає Президенту України права приймати рішення про відсторонення, припинення повноважень чи звільнення судді Конституційного Суду України.
Таким чином, позивачем, фактично, ставиться питання про неконституційність Указу Президента України №607/2020 від 29 грудня 2020 року та, відповідно, про необхідність оцінки цього акта Глави держави на відповідність, зокрема, статтям 6, 19, 102, 106 та розділу XII Конституції України.
Пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За наслідками перевірки суддею-доповідачем встановлено, що даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
За змістом частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів визначено статтею 266 КАС України, пунктом 1 частини першої якої передбачено, що її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України.
Відповідно до частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, зокрема, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.
Відповідно до частини першої статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.
Статтею 150 Конституції України визначено повноваження Конституційного Суду України, до яких, зокрема, належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) актів Президента України.
Згідно з частиною першою статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Статтею 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року встановлено, що Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить: вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.
Згідно з статтею 84 Закону України «Про Конституційний Суд України» Велика палата Конституційного Суду України ухвалює рішення за результатами розгляду справ за конституційними поданнями щодо конституційності законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим та щодо офіційного тлумачення Конституції України, а також за результатами розгляду справ за конституційними скаргами у разі відмови Сенату в розгляді справи за конституційною скаргою на розсуд Великої палати.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що невідповідність указів Президента України положенням Конституції України може бути підставою для прийняття виключно Конституційним Судом України рішення щодо його неконституційності, що свідчить про неможливість розгляду такої категорії справ у порядку адміністративного судочинства.
Суд звертає увагу на те, що Конституційним Судом України у справі №1-9/2020(197/20) вже розглядалося питання відповідності Конституції України індивідуального акта з підстав видачі його поза межами повноважень Президента України, визначених статтею 106 Конституції України (Рішення від 28 серпня 2020 року № 9-р/2020), що свідчить про розгляд питань, подібних тому, з яким звернувся ОСОБА_1 до Верховного Суду, в порядку конституційної юрисдикції.
Також, вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі, суддя-доповідач враховує існуючу судову практику, зокрема, те, що ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2018 року було закрито провадження у справі №9901/17/17, в якій оскаржувався Указ Президента України про призначення на посаду директора Державного бюро розслідування з підстав аналогічних тим, які були зазначені позивачем у справі №9901/20/21, а саме щодо реалізації повноважень Президента України, закріплених у статті 106 Конституції України. 
Так, закриваючи провадження у справі №9901/17/17, Верховний Суд виходив з того, що позивач, вимагаючи встановити компетенцію (повноваження) Президента України на видання Указу про призначення Директора Державного бюро розслідувань на підставі статті 11 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» й оспорюючи відповідний Указ, прийнятий на підставі цієї статті, по суті просить Верховний Суд перевірити спірний Указ на відповідність саме Конституції України (а не законам, іншим нормативно-правовим актам), тому дійшов висновку, що на такий спір поширюється не адміністративна, а конституційна юрисдикція, єдиним органом якої є Конституційний Суд України.
Також Суд зазначив, що правовий статус Президента України належить до сфери конституційних правовідносин, тому офіційне тлумачення Конституції України, зокрема, в цій частині, як і вирішення питання про відповідність закону, іншого правового акта (їх окремих положень) стосовно обсягу повноважень Президента України Конституції України також є виключним повноваженням Конституційного Суду України. 
Окрім вказаної вище позиції Верховного Суду, суддя-доповідач звертає увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 14 березня 2018 року у справі №П/800/120/14 (провадження №11-1заі17), в якій вказано на політичний характер формування Конституційного Суду України та відмінність статусу цього органу від судів загальної юрисдикції, а також на практику застосування пункту 1 частини другої статті 19 КАС України цим Судом, сформованою, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №9901/798/18; від 7 серпня 2019 року у справі №9901/304/19; від 13 листопада 2019 року у справі №9901/331/19; від  8 квітня 2020 року у справі №9901/40/20; від 30 вересня 2020 року у справі №9901/95/20 та від 11 листопада 2020 року у справі №9901/266/20.
Згідно з інформацією, що розміщена на офіційному вебсайті Конституційного Суду України (http://www.ccu.gov.ua/novyna/shchodo-ukazu-prezydenta-ukrayiny-pro-vidstoronennya-vid-posady-suddi-konstytuciynogo-sudu) під заголовком «Щодо Указу Президента України «Про відсторонення від посади судді Конституційного Суду України» від 29 грудня 2020 року № 607/2020», цей акт Глави держави варто оцінювати на предмет відповідності «приписам статей 1, 6, 8, 19, 106, 147, 149, 153 Конституції України».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Зважаючи на обставини, у зв`язку з якими ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду, наведене вище законодавче регулювання цих правовідносин, практику Конституційного Суду України та судову практику, суддя-доповідач вважає, що у відкритті провадження у цій справі слід відмовити.
Керуючись статтями 19, 22, пунктом 1 частини першої статті 170, 266, 295 КАС України, 
УХВАЛИВ :
1. Відмовити у відкритті провадження у справі №9901/20/21 за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України №607/2020 від 29 грудня 2020 року.
2. Апеляційна скарга на ухвалу Верховного Суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. 
3. Судове рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
4. У разі подання апеляційної скарги судове рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя-доповідач                                                                                Я.О. Берназюк