ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1866/21 Справа № 184/1218/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гукова Р. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач- ОСОБА_1 
відповідачі: Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України,  без  повідомлення  учасників  справи  за  наявними  у  справі  матеріалами,  цивільну  справу  за  апеляційними  скаргами  відповідачів Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги»на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Гуковою Р.М. в м.Покров Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 26 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року позивач  ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом довідповідача-1:Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
Просила визнати дії посадових осіб ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпробленерго» з відключення житлового будинку АДРЕСА_1 від енергопостачання неправомірними та зобов`язати Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпоровські енергетичні послуги» в межах своєї компетенції за власний рахунок відновити електропостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 з внесенням до бази даних особового рахунку.
В обґрунтування позову зазначила, що 24.09.2001р. між нею та ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (правонаступником якого є АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі) було укладено договір №0119078 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області. 
Разом з тим, 13.10.1012р. працівники відповідача без будь-якого попередження здійснили відключення житлового будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що особовий рахунок не оформлений, а значить нібито виявили самовільне підключення до мереж ПАТ ДТЕК «Дніпробленерго». 
У подальшому, відповідачем не було встановлено жодних порушень з її сторони вимог ПКЕЕ, внаслідок чого працівниками відповідача було складено акт від 06.11.2012р., однак енергопостачання до домоволодіння позивача відновлено було. 
Після цього, позивачем було з`ясовано, що у базі даних відповідача про побутових споживачів електричної енергії відсутній особовий рахунок, який закріплений за адресою: АДРЕСА_1 , який, зі слів співробітників відповідача, «випав» із бази даних. 
Проте, підтвердженням наявності особового рахунку на домоволодіння позивача є абонентська книжка по розрахунках за спожиту електроенергію із зазначенням особового рахунку « НОМЕР_1 », яка була видана відповідачем і згідно якої здійснювалась оплата за спожиту електроенергію за адресою: АДРЕСА_1 . 
На звернення позивача до керівництва АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» про відновлення електропостачання в її будинку, їй надійшов лист-відповідь в якому позивачу рекомендували написати заяву про приєднання до системи розподілу електроенергії як нового споживача та сплатити кошти за підключення у сумі понад 4000,00 грн. Не погодившись із діями відповідачів, позивач звернулася до суду із даним позовом.
Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року позовні вимоги позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача 1: Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі», відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволені частково.
Зобов`язано Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» в межах своєї компенсації за власний рахунок відновити електропостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 з внесенням до бази даних особового рахунку.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн.
В апеляційній скарзі Відповідач-1 АТ «ДТЕК«ДТЕК Дніпровські електромережі», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.
Скаржник вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності порушень ПКЕЕн і ПУЕ позивачем ОСОБА_1 , тому, що про це зазначено в акті технічної перевірки від 06.11.2012. Вказує, що стосовно позивача був складений акт про порушення Н №Д007951 від 13.10.2012 року і її домоволодіння було відключено від електропостачання, що не заперечує позивач. Зазначає, що після складення акту про порушення представники АТ «ДТЕК«ДТЕК Дніпровські електромережі» мають право приходити на адресу споживача послуги і перевіряти наявність порушень та самовільного підключення, що відбулось 06.11.2012 року, і саме тому в акті про виконання технічної перевірки зазначено про не виявлення порушень ПКЕЕн і ПУЕ, тобто з моменту відключення, позивач самовільне не підключалася до мережі електропостачання. Далі в акту зазначено, що будинок на момент перевірки відключений, але з наданої позивачем суду копії цього акту важко розгледіти будинок підключений або відключений на момент перевірки. Скаржник вважає, що суд не з`ясував цих обставин і дійшов невірного висновку, що на момент перевірки будинок позивача був підключений, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки на 06.11.2012 року будинок позивача був відключений від електропостачання.
Відповідач-1 зазначає, що у своїй діяльності користується ПКЕЕн, якими передбачена вимога щодо підтвердження споживачем права власності або користування на об`єкт, між тим суд про це у рішенні не зазначає, що свідчить про неповноту і необ`єктивну оцінку судом доказів. Вказує, що посилання у рішенні на норми ЦК УРСР та ЦК України щодо наявності свідоцтва про право на спадщину або його відсутності та позбавлення права на спадщину взагалі не стосується предмету розгляду даної справи.
Окрім того, скаржник не погоджується із посиланням суду першої інстанції на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду по справі 3 686/16196/15-ц від 08.07.2020, оскільки суд визнав даний позов негаторним та вказує на те, що, якщо між сторонами є договірні правовідносини, негаторний позов задоволенню не підлягає. Скаржник зазначає, що відключення об`єкта від електропостачання не є перешкодою в користуванні і розпорядженні власником своїм майном в розумінні ст.391 ЦК України.
Відповідач-1 наполягає при винесені рішення застосувати строки позовної давності, як це передбачено ч.4 ст.267 ЦК України, оскільки позивачем з 13.10.2012 року цей строк пропущено.
В апеляційній скарзі Відповідач-2 ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», вказує на недотримання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, не повне дослідження доказів, не повне з`ясування всіх фактичних обставин справи, необ`єктивну оцінку доказів та просить ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог заявлених до Відповідача-2. 
При цьому, скаржник наголошує на тому, що позивач жодного разу не зверталась до ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», у зв`язку з чим Відповідач-2 не порушував і не міг порушувати прав позивача. Вказує, що у позовній заяві позивач жодним словом не зазначила, що Відповідач-2 якимось чином порушив її права, а ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» фігурують лише в прохальній частині позову. 
Скаржник зазначає, що ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» створене у 2018 році та розпочало господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачам з 01.01.2019 року, жодних правових відносин з позивачем Відповідач-2 не мав і не має на сьогоднішній день. Вказує, що підприємство немає жодного відношення до підключення споживачів до електричної мережі, так як не має відповідної ліцензії на розподіл електричної енергії, оператором системи розподілу електричної енергії у даному випадку є Відповідач-1 АТ «ДТЕК«ДТЕК Дніпровські електромережі», тоді, як Відповідач-2 виконує функції постачальника універсальних послуг на території Дніпропетровської області. Наголошує на тому, що для підключення до електричної мережі споживачу необхідно укласти договорі з АТ «ДТЕК«ДТЕК Дніпровські електромережі» про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, а вже після підключення до електричної мережі споживачу необхідно з цим договором звернутися до ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» для укладення договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.
В запереченнях на апеляційні скарги відповідачів, позивач ОСОБА_1 просить оскаржуване судове рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг відповідачів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Відповідача-2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині задоволення позовних вимог пред`явлених до Відповідача-2, ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги».
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.4).
Наведене також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.5).
Також судом встановлено, що 24.09.2001р. між ОСОБА_1 (Споживач) та ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (Енергопостачальна організація ) було укладено договір №0119078 про користування електроенергією в приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.1.1 якого Енергопостачальна організація здійснює постачання електричної енергії до житлового будинку, квартири, садиби, будівлі, гаража в обсязі відповідно до встановленої потужності електрообладнання Споживача 1,3 3,0 кВт відповідно до умов Договору та 3 категорії надійності струмоприймачів Споживача, а Споживач своєчасно сплачує спожиту електричну енергію. При необхідності обсяг місячного споживання коригується (а.с.6-7).
Згідно п.3.1. вказаного Договору Енергопостачальна організація зобов`язується постачати Споживачу електричну енергію з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості відповідно до Державного стандарту.
У свою чергу Споживач, згідно п.4.12 Договору має право на споживання електричної енергії з гарантованим рівнем надійності і якості, в обсягах і з якістю, передбачених Договором.
Умовами п.9.1. укладеного Договору встановлено, що сторони несуть рівну відповідальність за виконання умов даного Договору.
Відповідно до п.10.1. даний Договір укладається на п`ять років, набирає чинності з дня його підписання та після закінчення строку дії вважається щорічно продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього Договору або його перегляд.
У судовому засіданні сторони вказали про відсутність будь-яких заяв відмову від даного договору протягом строку його дії.
Судом також встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13.10.1012р. при проведенні перевірки за адресою по АДРЕСА_1 , працівники ПАТ «Дніпробленерго» в складі електромонтерів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , контролера ОСОБА_4 здійснили відключення домоволодіння позивача від електромережі, оскільки перевіркою встановлено, що споживач при користуванні електричною енергією за адресою по АДРЕСА_1 особовий рахунок не сформований, у зв`язку із чим було порушено п.48 ПКЕЕН, а саме: самовільне підключення до мереж ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» (особовий рахунок не оформлений), про що було складено Акт №Д007951. (а.с.8).
Суд встановив, що з 24.09.2001р. між ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (правонаступником якого є АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі) та позивачем виникли зобов`язальні взаємовідносини на підставі укладеного між ним договору №0119078.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та покладаючи обов`язок на відповідачів в межах своєї компетенції за власний рахунок відновити електропостачання до житлового будинку АДРЕСА_1 з внесенням до бази даних особового рахунку, виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог які підтверджуються зібраними у справі доказами та не спростовані у встановленому законом порядку відповідачами, оскільки Відповідач-2 безпідставно відключивши 13 жовтня 2012 року позивача від енергопостачання та встановивши 06.11.2012р. відсутність підстав для відключення позивача від енергопостачання, у добровільному порядку не відновив порушеного права ОСОБА_1 .
Відмовляючи позивачу в частині задоволення її позовних вимог провизнання дій посадових осіб ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпробленерго» з відключення житлового будинку  АДРЕСА_1  від енергопостачання неправомірними, суд першої інстанції виходив з того, що такий спосіб захисту порушеного права, ані нормами цивільного законодавства, ані умовами договору від 24.09.2001 року не передбачений, а ефективним способом захисту, який сприятиме відновленню порушеного права позивача буде саме відновлення становища, яке існувало до такого порушення, що і було заявлено позивачем та задоволено судом.
Відмовляючи Відповідачу-1 у застосування позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі позивач як власник житла звернулась із вимогою про зобов`язання здійснення відповідачами дій щодо відновлення електропостачання, оскільки безпідставне відключення її від електромережі порушує її права власника щодо користування належним їй майном, тобто має місце вимога власника, який є фактичним володільцем майна про усунення перешкод у користуванні цим майном, а отже даний позов є негаторним до, якого позовна давність не застосовується, оскільки позивач вправі звернутись із позовом до суду протягом усього часу, поки триває порушення її права.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідачів викладені в апеляційних скаргах, позивача у відзиву на скарги, частково погоджується із висновками суду першої інстанції, однак погоджується і доводами Відповідача-2 щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог пред`явлених до ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», з огляду на таке.
Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі відновлення становища, яке існувало до порушення.
Так, суд першої інстанції встановив, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.4).
З свідоцтва про право на спадщину за законом також вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 раніше належав на праві приватної власності матері позивача, ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Також судом встановлено, що 24.09.2001р. між ОСОБА_1 та ВАТ «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» (Енергопостачальна організація ) було укладено договір №0119078 про користування електроенергією в приміщеннях за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.1.1 договору №0119078 Енергопостачальна організація здійснює постачання електричної енергії до житлового будинку, квартири, садиби, будівлі, гаража в обсязі відповідно до встановленої потужності електрообладнання Споживача 1,3 3,0 кВт відповідно до умов Договору та 3 категорії надійності струмоприймачів Споживача, а Споживач своєчасно сплачує спожиту електричну енергію. При необхідності обсяг місячного споживання коригується (а.с.6-7).
Згідно п.3.1. вказаного Договору Енергопостачальна організація зобов`язується постачати Споживачу електричну енергію з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості відповідно до Державного стандарту.
У свою чергу Споживач, згідно п.4.12 Договору має право на споживання електричної енергії з гарантованим рівнем надійності і якості, в обсягах і з якістю, передбачених Договором.
Умовами п.9.1. укладеного Договору передбачено, що сторони несуть рівну відповідальність за виконання умов даного Договору.
Відповідно до п.10.1. даний Договір укладається на п`ять років, набирає чинності з дня його підписання та після закінчення строку дії вважається щорічно продовженим на рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде заявлено однією із сторін про відмову від цього Договору або його перегляд.
Окрім того, судом встановлено, що 13.10.1012р. при проведенні перевірки за адресою по АДРЕСА_1 , працівники ПАТ «Дніпробленерго» в складі електромонтерів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , контролера ОСОБА_4 здійснили відключення домоволодіння позивача від електромережі, оскільки перевіркою виявлено, що споживач при користуванні електричною енергією особовий рахунок не сформований, у зв`язку із чим було порушено п.48 ПКЕЕН, а саме: самовільне підключення до мереж ПАТ ДТЕК «Дніпрообленерго» (особовий рахунок не оформлений), про що складено Акт №Д007951. (а.с.8).
Пунктом 48 Правил користування електричною енергією для населення (ПКЕЕ), затв. постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999р. (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Споживач несе відповідальність згідно із законодавством за: прострочення терміну внесення платежів за електричну енергію; порушення правил користування електричною енергією; ухилення або несвоєчасне виконання рішень та приписів Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку; пошкодження приладу обліку; розукомплектування та пошкодження об`єктів електроенергетики, розкрадання майна цих об`єктів; насильницькі дії, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов`язки.
Відповідно до Правил користування електричною енергією для населення (ПКЕЕ), затв. постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999р. (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), енергопостачальник має право відключити побутового споживача у разі: самовільного підключення до електричної мережі; розкрадання електричної енергії, навмисного пошкодження засобу обліку та зриву пломби; порушення термінів сплати за спожиту електричну енергію у порядку, визначеному пунктом 27 цих Правил, або порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості; неоплати за встановлення нового засобу обліку відповідно до пункту 17 або інших платежів згідно з цими Правилами; невиконання припису Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної енергії; зниження показників якості електричної енергії з вини побутового споживача (п.35).
Отже, як умовами договору, так і ПКЕЕ передбачено право енергопостачальника здійснити відключення споживача від електропостачання, зокрема, у разі самовільного підключення до електричної мережі.
Згідно ПКЕЕ самовільне підключення - споживання електричної енергії без укладення з енергопостачальником договору про користування електричною енергією або підключення з порушенням цих Правил.
Нормами п.53 ПКЕЕ визначено, що у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження. Акт про порушення цих Правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника.
Споживач має право бути присутнім на засіданні комісії з розгляду актів. Енергопостачальник повідомляє споживача не пізніше ніж за 20 календарних днів до дня засідання комісії про його час і дату. Акт про порушення цих Правил не розглядається у разі неповідомлення або несвоєчасного повідомлення споживача про час і дату засідання комісії. Рішення комісії з розгляду актів оформляється протоколом, копія якого видається споживачу. У протоколі зазначається інформація про причетність споживача до порушення цих Правил. У разі причетності споживача до порушення цих Правил у протоколі зазначаються:відомості щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії; розрахунок проведених нарахувань з посиланням на відповідні пункти цих Правил та затвердженої постановою НКРЕ від 4 травня 2006 р. № 562 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією. У разі відмови споживача від сплати вартості необлікованої електричної енергії енергопостачальник звертається з позовом до суду та має право припинити постачання електричної енергії після прийняття судом рішення на користь енергопостачальника (крім випадку виявлення факту самовільного підключення).
З Акту про порушення Н № Д 007951 від 13.10.2012 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 скористалась своїм правом та внесла до Акта свої зауваження, зазначивши, що самовільного підключення до електромережі не було (а.с.8-зворот).
Виявивши факт порушення позивачем ПКЕЕ, а саме самовільне підключення до електричних мереж, комісія з розгляду актів повинна була виявлене порушення оформити протоколом із зазначенням у ньому інформації про причетність споживача до порушення Правил, зазначенням відомостей щодо обсягу та вартості необлікованої електричної енергії, надати розрахунок проведених нарахувань з посиланням на відповідні пункти цих Правил та затвердженої постановою НКРЕ від 4 травня 2006 р. №562 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, однак Відповідачем-1 такий протокол комісії не надано, що підтверджує доводи позивача про незаконність дій Відповідача-1 щодо відключення домоволодіння позивача від електромережі 13.10.2012 року при проведенні перевірки.
Тобто наданими позивачем доказами доведено, що остання самовільно не підключалася до електромережі, а відтак у Відповідача-1 не було законних підстав на відключення домоволодіння позивача від електромережі.
Актом про виконання технічної перевірки енергопостачальною компанією від 06.11.2012р. за результатами перевірки споживача – ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 порушень ПКЕЕ або ПУЕ не виявлено. При цьому п.4 вказаного Акту щодо припинення споживачу подачі електроенергії відмічено - «ні» (а.с.9).
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відключення позивача від електропостачання з підстав здійснення останньою самовільного підключення до електричних мереж є безпідставним та необґрунтованим, колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.
Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
При цьому, згідно ст. 525, 526 даного кодексу, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
В судовому засіданні представник Відповідача 1, пояснював, що позивача було відключено від електропостачання, оскільки ОСОБА_1 вона не була власником будинку, а договір на електропостачання укладається виключно із власником домоволодіння. При цьому представник вказала, що договір від 24.09.2001р. з позивачем був укладений тимчасово на певний строк до переоформлення права власності на будинок.
У рішенні суд зазначив, що жодним нормативно-правовим актом чи умовами укладеного між сторонами договору на постачання електричної енергії не передбачено право та повноваження енергопостачальника на відключення споживача від енергопостачання у зв`язку із тим, що особовий рахунок не оформлений, як це зазначено в акті про порушення від 13.10.2012р. 
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наявні у справі докази підтверджують наявність особового рахунка за № НОМЕР_1 на домоволодіння позивача, який також продубльований Відповідачем -1 у договорі від 24.09.2001р. як номер даного договору.
Відповідно до визначення термінів, наведених у ПКЕЕ, особовий рахунок побутового споживача - сукупність даних про об`єкт побутового споживача (назва, місцезнаходження, потужність об`єкта, місце облаштування вузла обліку, вид тарифу, кількість спожитої та оплаченої електричної енергії, наявність пільг та/або субсидій, відомості про всі зміни, які відбулися під час користування побутовим споживачем електричною енергією тощо), отриманих електропостачальником відповідно до законодавства та внесених ним до єдиної системи (реєстру) за певним номером для ідентифікації об`єкта побутового споживача.
Особовий рахунок служить саме для ідентифікації об`єкта споживача, а не самого споживача та саме Відповідач - 1 повинен слідкувати за наявністю чи відсутністю у його електронній базі даних особових рахунків споживачів та усувати виявлені недоліки, оскільки споживач такого доступу до електронної бази даних електропостачальника не має, як і не має відповідного обов`язку.
Відповідно до ст.ст.548,549 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на час відкриття спадщини після померлої  ОСОБА_5 ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Згідно ст.560,561 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
Приписами ст.1296, 1298 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Отже, як нормами цивільного законодавства, що діяло на час виникнення правовідносин щодо спадкування, так і нормами діючого ЦК України, передбачено, що належність спадкоємцю спадщини не ставиться у залежність від отримання спадкоємцем свідоцтва на право на спадщину, оскільки така належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, який збігається із часом смерті спадкодавця, зважаючи на що спадщина у вигляді домоволодіння за адресою по АДРЕСА_1 належить позивачеві з 1993 року.
При цьому саме із позивачем як споживачем електричної енергії за адресою по АДРЕСА_1 був укладений договір від 24.09.2001р., що у свою чергу, як правильно зазначив суд першої інстанції спростовує твердження представника Відповідача -1 щодо неможливості оформлення із позивачем договірних відносин до отримання нею свідоцтва на право на спадщину. 
Договір на постачання електричної енергії, відповідно до вимог Правил користування електричною енергією для населення затв. постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26.07.1999р. укладається із побутовим споживачем, яким відповідно визначених термінів є - фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб на підставі договору про користування електричною енергією з електропостачальником, а не лише власником, як помилково вважає Відповідач- 1.
Судом було встановлено, що жодна із сторін договору заяв про відмову від договору не подавала, останній продовжував свою дію і у 2012р., що у повній мірі спростовує твердження представника відповідача про тимчасовий характер даного договору до оформлення позивачем своїх спадкових прав.
Доводи Відповідача-1 про наявність підстав для застосування позовної давності та відмові позивачу в задоволені позову, колегія суддів вважає необґрунтованими і їх відхиляє, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції про, що зазначено у судовому рішенні.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 08.07.2020р. по справі №686/16196/15-ц зроблено висновок про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Вказані приписи про застосування строку позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння. Натомість, до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, поки існує відповідне правопорушення.
Для визначення можливості застосування до позовних вимог позовної дановності, визначальним є встановлення до якого різновиду позовів - віндикаційного чи негаторного – належить вимога позивача.
Так, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
У даній справі позивач як власник житлового будинку звернулась із вимогою про зобов`язання здійснення відповідачами дій щодо відновлення електропостачання до належного їй будинку, оскільки безпідставне відключення будинку від електромережі порушує її права власника у користуванні належним їй майном, тобто має місце вимога власника, який є фактичним володільцем майна про усунення перешкод у користуванні цим майном, тому висновок суду першої інстанції, що поданий ОСОБА_1 позов є негаторним та позовна давність до нього не застосовується і позивач вправі звернутись з позовом до суду протягом усього часу, поки триває порушення її права, колегія суддів вважає правильним.
Між тим, колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційного скарги Відповідача-2 ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» про те, що останнє є неналежним відповідачем по справі, оскільки до його обов`язків не входить відключення або підключення споживачів до електричної мережі, так як цими функціями наділений оператор системи розподілу електричної енергії, який отримав відповідну ліцензію, а даному випадку, це Відповідач-1, АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Відповідача-2 ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволенні позовних вимог до Відповідача-2, скасуванню на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст.376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.
Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки, колегією суддів скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, заявлених до Відповідача-2 та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на останнього не може бути покладено обов`язок з компенсації судових витрат, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» судового збору на користь держави в розмірі 420,20 грн. підлягає скасуванню.
Рішення суду про стягнення з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» на користь держави судового збору в сумі 420,20 грн. підлягає зміні, в частині його збільшення до 840,40 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Також, колегія суддів на підставі ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення апеляційної скарги ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги», а також зважаючи на звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів", дійшла висновку про необхідність компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» судовий збір за подання апеляційної скарги, у розмірі 1261,20 грн., відповідно платіжного доручення №1790840 від 05 листопада 2020 року. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» задовольнити.
Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2020 року в частині задоволених позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги», скасувати, ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги».
Скасувати рішення суду в частині стягнутого з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» на користь держави судового збору в сумі 420,20 грн.
Рішення суду про стягнення з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» на користь держави судового збору в сумі 420,20 грн. змінити, збільшивши суму судового збору до 840,40 грн. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1261,20 грн., відповідно платіжного доручення №1790840 від 05 листопада 2020 року компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 18 березня 2021 року.
Головуючий:

Судді: