19.01.21
22-ц/812/217/21
Провадження №22-ц/812/217/21 

П О С Т А Н О В А 
Іменем України

       19 січня 2021 року м. Миколаїв
колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючого: Базовкіної Т.М.,
суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання: Біляєва В.М.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №486/508/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Тищенка Станіслава Юрійовича на рішення, яке постановив Южноукраїнський міський суд Миколаївської області під головуванням судді Волкової Олени Іванівни у приміщенні цього суду 16 листопада 2020 року о 08 годині 32 хвилині, повний текст якого складений в той же день, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и л а :

       У березні 2020 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.
       Позов мотивовано тим, що позивачка перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірваний у 2004 році. Від спільного подружнього життя мають доньку ОСОБА_3 , 2002 року народження. З моменту розлучення і на даний час донька проживає з позивачкою та перебуває на її утримані. 
Мати відповідача щомісяця перераховувала кошти для онуки в розмірі 1500 грн, а іноді більше, але з листопада 2019 року ці кошти перестали надходити. Позивачка зазначає, що донька є дитиною-інвалідом, у зв`язку із чим отримує від держави допомогу у розмірі 1600 грн. Дочка готується до вступу у вищий навчальний заклад, займається з репетиторами, займається музикою, на місяць витрачається 660 грн на обіди для дитини. Також в цьому році у дочки випускний бал. Позивачка працює, отримує заробітну плату в розмірі 20000 грн, але винаймає житло, за що сплачує 6000 грн на місяць та таку ж суму витрачає на харчування для доньки. Через проблеми із зором дитині кожних 6 місяців потрібно змінювати окуляри та проходити лікування. Оскільки дитина хворіє, їй необхідно постійна медикаментозна підтримка, санаторно-курортне лікування та періодичне обстеження в стаціонарі. Відповідач із донькою не спілкується, не підтримує її, має іншу сім`ю. Відповідач моряк та працює в іноземній консалтинговій компанії. На її думку, заробіток відповідача становить 3000 доларів. Ці факти позивачці відомі із соціальних мереж відповідача, оскільки відповідач є їх активним користувачем та робить публікації, дописи, активно спілкується в коментарях і повідомляє про місце свого знаходження, в якій саме компанії працює та навіть зазначає свою посаду на кораблі. Також його сторінка висвітлює майновий стан його сім`ї: 2-3 рази на рік відпочинок за кордоном та на території України, наявність власного автомобіля, дороговартісний спорт доньки, оренда приміщення в бізнес-центрі у м. Одеса. Окрім того, відповідач має двокімнатну квартиру та частку в трикімнатній квартирі в м. Одеса. Коли доньці робили операцію то він відмовив у матеріальній допомозі, а надала її бабуся ОСОБА_3 – мати відповідача. Моральної підтримки також доньці відповідач не надає. Протягом 17 років позивачка самотужки забезпечує доньку, на даний час донька подорослішала, закінчує школу, готується до випускного вечору та вступу до вищого навчального закладу, що вимагає додаткових затрат. Зокрема, витрати на випускний вечір складають 16500 грн. 
       Посилаючись на викладене, позивачка, уточнивши позовні вимоги, остаточно просила про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 від усіх видів заробітку, додаткових витрат на лікування та розвиток здібностей дитини у розмірі 1/6 від усіх видів заробітку безстроково до повного одужання або зняття інвалідності з  ОСОБА_4 , а також стягнути 8750 грн, що становить 50% витрат на випуск ОСОБА_4 . 
       У відзиві на позовну заяву відповідач просив позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину задовольнити частково, стягнувши з нього на користь позивачки 2500 грн щомісяця на утримання доньки ОСОБА_3 , у задоволенні інших позовних вимог - відмовити.
       Відзив мотивований тим, що відповідач постійно щомісяця добровільно сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , а у 2010 році надавав фінансову допомогу на операцію, постійно цікавився розвитком дитини, але позивачка постійно чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною. У другому шлюбі у відповідача з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6 . Дружина відповідача не працює, а донька ОСОБА_6 має тяжке захворювання і потребує лікування. 
       Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 листопада 2020 р. позовні вимоги задоволені частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 30 березня 2020 року, до досягнення нею повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини-інваліда ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 30 березня 2020 року протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину у розмірі 8750 грн.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачка одержувала протягом тривалого часу аліменти на утримання доньки-інваліда від відповідача за їх домовленістю, що не суперечить статті 192 СК України. Відповідач має іншу сім`ю, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.66), та має доньку ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.67). Ним не спростовані доводи позивачки щодо його роботи та заробітку, а також щодо доходу його дружини. Відповідач визнає позов частково, а саме - погоджується на сплату 2500 грн.
Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також те, що позивачкою не доведено можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки та дитини інваліда у 1/6 частки заробітку щомісячно, суд вважав, що позов слід задовольнити частково.
       Суд також дійшов висновку, що підлягає задоволенню вимога позивачки відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України, щодо додаткових витратах на дитину у розмірі 8750 гривень, що викликана особливими обставинами, а саме - випускним вечором доньки після фактично понесених витрат позивачкою.
Крім того суд вважав, що відповідно до положень статті 88 СК України вимога щодо додаткових витрат на дитину-інваліда підлягає частковому задоволенню і стягнув аліменти на дитину-інваліда у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею, а в решті вимог - відмовив.
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Тищенко С.Ю. вказує, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовані обставини, які мають значення для справи, а тому просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково, а саме - стягнути аліменти у розмірі ј частини від усіх видів доходу.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд встановив необґрунтовані майнові вимоги, які відповідач немає можливості задовольнити. Суд, стягнувши аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, не навів жодного розрахунку, а позивачкою не надано жодної квитанції на підтвердження витрат на дитину. Суд фактично переклав на відповідача обов`язок з утримання дитини. Між тим через складну економічну ситуацію у світі неможливо знайти роботу, яка дозволяла б сплачувати визначений судом розмір аліментів. Стягнувши з відповідача 1000 грн на підставі статті 88 СК України, суд не встановив для цього передбачених законом підстав, оскільки вказана норма закону передбачає право на утримання, коли дитина не може обходитися без стороннього догляду, тоді як донька сторін не знаходиться у безпорадному стані та проживає самостійно в м. Одесі, де навчається у вищому навчальному закладі. Щодо додаткових витрат, то стягнуті рішенням 8750 грн на проведення випускного вечора не є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
       Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті і справедливим, а тому не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.
       Стягнення судом 8750 грн додаткових витрат відповідає вимогам статті 185 СК України і ґрунтується на наданих позивачкою доказах. Відповідач, який має гарний стан здоров`я та високий рівень матеріального забезпечення, має можливість сплачувати стягнуті судом кошти на утримання доньки. 
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав. 
Вимоги до судового рішення викладені у статтях 263, 264 ЦПК України.
Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами  частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в повній мірі не відповідає.
       З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 02 листопада 2004 року (а.с. 9), і є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7). 
Після розірвання сторонами шлюбу донька сторін проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні. 
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатною особою, періодично працює моряком на суднах за кордоном, знаходиться у шлюбі із ОСОБА_5 (а.с. 66), на його утриманні перебуває донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 67). 
За змістом статті 18 Конвенції про захист прав дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За положеннями частини 3 статті 181 наведеного Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08 липня 2017 року, змінено мінімальний розмір аліментів.
З урахуванням змін, які були внесені до  частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Вирішуючи спір, суд стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку.
Апеляційний суд вважає такий висновок суду помилковим.
В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 заявлені та підтримані в суді після уточнення позовні вимоги про стягнення з відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (а.с. 194).
Тобто, стягнувши з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку, суд всупереч положенням частини 1 статті 13 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог. 
Враховуючи зміни, які відбулися в законодавстві щодо забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також вікову категорію дитини сторін та звичайні її потреби, стан здоров`я дитини, сімейний стан та матеріальне становище відповідача, який є фізично здоровою людиною працездатного віку, наявність у нього іншого, крім доньки ОСОБА_3 , утриманця, згоду відповідача з заявленим позивачкою до стягнення розміром аліментів, яка висловлена в апеляційній скарзі, апеляційний суд, дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За такого рішення суду першої інстанції в цій частині постановлено з порушенням вимог процесуального закону і в силу положень пункту 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України його необхідно змінити щодо визначення розміру стягнутих з відповідача аліментів. Оскільки відсутні передбачені законом підстави для скасування рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів, то апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. 
Щодо вирішення судом позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що є передбачені статтею 88 СК України підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн аліментів на утримання дитини-інваліда щомісячно протягом усього часу проживання з дитиною-інвалідом.
Такий висновок суду суперечить вимогам процесуального закону.
Так, стаття 88 СК України встановлює право на утримання того з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю.
Частиною 1 цієї статті передбачено, що один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Між тим, ОСОБА_2 позовні вимоги про стягнення коштів на своє утримання з ОСОБА_1 на підставах, визначених статтею 88 СК України, не заявляла, а тому стягнувши на її користь 1000 грн щомісяця на утримання ОСОБА_4 , суд вийшов за межі позовних вимог. 
Суд, вирішуючи спір, вважав також доведеним наявність додаткових витрат на утримання доньки ОСОБА_3 , які позивачка вже понесла і які має понести, і які викликані особливими обставинами: на підготовку дитини до випускного вечора з нагоди закінчення школи.
Колегія суддів вважає, що такий висновок не відповідає вимогам закону, який регулює спірні правовідносини, а також вимогам щодо оцінки судом доказів по справі.
       Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
       Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
       Сторони мають обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини 3 та 4 статті77 ЦПК України). 
       Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Положеннями статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно із частиною 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). 
Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. 
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається вказаною статтею. 
Так, до особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить, насамперед, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.
Наявність таких додаткових витрат з урахуванням положень статті 81 ЦПК України має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично понесені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
За частиною 2 статті 185 СК України  розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
За загальним правилом, визначеним частиною 1 статті 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 СК України).
З урахуванням таких положень закону, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен встановити, чи доведені ці витрати, їх обсяг та враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. 
Суд помилково відніс до додаткових витрат на утримання доньки сторін витрати на випускний вечір з нагоди закінчення шкоди. 
Так, на відміну від аліментів, які необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини, додаткові витрати, передбачені статтею 185 СК України, стягуються в окремих випадках за наявності особливих обставин, коли крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові.
Не можна віднести до особливих обставин, які потребують додаткових витрат, підготовку дитини до святкування закінчення школи, оскільки ці витрати не пов`язані із розвитком здібностей дитини та її лікуванням. 
До того ж на підтвердження витрат на суму 16500 грн позивачкою наданий лише чек на внесення завдатку на суму 3000 грн (а.с. 21), решта витрат нічим не підтверджена.
За такого вимоги про стягнення 50% витрат позивачки на випускний вечір в сумі 8750 грн не підлягають задоволенню. 
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки щомісяця 1/6 від усіх видів заробітку як додаткових витрат на лікування та розвиток здібностей дитини. 
Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с. 10), додатку до консультативного висновку про наявність медичних показань для призначення соціальної допомоги для індивідуальної реабілітації інвалідів дитинства (а.с. 11) ОСОБА_10 на час звернення до суду з позовом мала статус дитини з інвалідністю.
Випискою із медичної карти амбулаторного хворого №6272 (а.с. 11-14) підтверджено, що ОСОБА_10 потребувала прийому лікарських препаратів.
Між тим, будь-яких доказів здійснення витрат на придбання лікарських засобів, реабілітації доньки тощо, а також вартості таких витрат, які необхідні щомісяця, позивачкою не надавалось.
За такого, оскільки передбачені статтею 185 СК України додаткові витрати на дитину стягуються виключно у твердій грошовій сумі, а позивачкою не надано доказів розміру таких витрат, апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення на користь ОСОБА_2 щомісяця з ОСОБА_1 додаткових витрат на дитину.
Щодо доданих позивачкою до позовною заяви доказів замовлення для ОСОБА_4 продукції у салоні оптики та її оплати (а.с. 19-20), то ОСОБА_2 вимоги щодо стягнення таких витрат не заявлялись. 
Таким чином, з огляду на встановлені обставини справи, досліджені докази, вимоги норм права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що позивачем недоведені позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину. 
З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального права, а також внаслідок неправильної оцінки наданих учасниками справи доказів, а тому в силу положень пунктів 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог. 
В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Так, порядок та розміри справляння судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).
Подана у справі позовна заява містить вимоги майнового характеру про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини.
Пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону № 3674-VI передбачено, що за подання позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір за ставкою: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами судовий збір справляється за ставкою 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
У 2020 році мінімальний розмір ставки судового збору за вимоги майнового характеру становив 840 грн 80 коп. 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.
Судом, який повністю задовільнив позов, стягнуто з відповідача на користь держави, оскільки відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону № 3674-VI позивачка звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях, 840 грн 80 коп. судового збору.
З урахуванням того, що апеляційним судом за наслідками перегляду справи в частині позовних вимог відмовлено, з відповідача в дохід держави за вирішення справи судом першої інстанції слід стягнути 420 грн 40 коп. судового збору. 
Крім того, необхідно компенсувати за рахунок держави ОСОБА_1 , який за подання апеляційної скарги сплатив 1 261 грн 20 коп., 630 грн 60 коп. судового збору. 
Частиною 10 статті 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Оскільки в дохід держави відповідач має сплатити 420 грн 40 коп., а за рахунок держави має право на компенсацію 630 грн 60 коп., різниця, яка підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, складає 210 грн 20 коп.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Тищенка Станіслава Юрійовича задовольнити частково.         
Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 16 листопада 2020 року змінити в частині стягнення аліментів та розподілу судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Одеса, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини скасувати.
В позові  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Одеса, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 , в дохід держави 210 грн 20 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк 

Ж.М. Яворська

_______________________________________________________
Повний текст постанови суду виготовлений 19 січня 2021 року