УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 лютого 2021 року
м. Київ
справа № 207/2482/20
провадження № 51-597ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року,
встановив:
Слідчий суддя Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ухвалою від 28 вересня 2020 року відмовив у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, прокурора у кримінальному провадженні, подану ним в порядку ст. 303 КПК.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 11 листопада 2020 року залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_4 , а ухвалу слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року – без змін.
Не погоджуючись з указаними рішеннями судів, ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року, крім того просить суд касаційної інстанції вирішити ряд інших питань, які не належать до компетенції Суду.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на таких підставах.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення, що повністю відповідає вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці ЄСПЛ щодо можливості держави встановлювати певні обмеження права на перегляд судового рішення судами вищого рівня.
Так, в ухвалі Європейського суду з прав людини від 8 січня 2008 року «Скорик проти України» зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
Таким чином, зазначені положення кримінального процесуального закону встановлюють заборону оскарження у касаційному порядку ухвал слідчих суддів та ухвал апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на такі ухвали. Отже, касаційна скарга подана на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Частиною 3 ст. 428 КПК визначено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, без перевірки касаційної скарги на відповідність вимогам ст. 427 цього Кодексу.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 11 листопада 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                   ОСОБА_3