ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року	Львів	Справа № 300/1709/20 пров. № А/857/327/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді                                                     Сеника Р.П.,  
суддів                                                                           Судової-Хомюк Н.М., Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання                    Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 300/1709/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у розмірі 65 858,99 грн,-

суддя в 1-й інстанції – Остап`юк С.В.,
час ухвалення рішення – 07.10.2020 року,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – 07.10.2020 року,

                                                   В С Т А Н О В И В :

15.07.2020 Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (далі – позивач) звернулося в суд з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі – відповідач) про стягнення податкового боргу в розмірі 65 858, 99 гривень.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач протиправно, в порушення податкового обов`язку встановленого підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, статей 36, 288 Податкового кодексу України не сплатив в дохід місцевого бюджету орендну плату за земельну ділянку державної або комунальної власності, площею 1,8774 га (кадастровий номер 2623281201:01:004:0057) за 2016 – 2018 роки в розмірі 65 858, 99 гривень, внаслідок чого утворено податковий борг в цій же сумі, який ним не сплачено.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 300/1709/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 1,8774 га надана в оренду ОСОБА_1 . Протягом терміну дії договору оренди землі (3 роки) не зареєстровано припинення, зміни права оренди земельної ділянки. Отже відсутні підстави для перерахунку орендної плати та скасування податкових-повідомлень рішень по ОСОБА_1 .
Просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 300/1709/20 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
16.02.2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, яке мотивовано складними погодними умовами.
При цьому, клопотання сторони про відкладення розгляду справи, у зв`язку із погодними умовами, на думку апеляційного суду, необхідно відхилити, оскільки відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Крім того, виходячи з положень ч. 4 ст. 196 КАС України присутність осіб, які беруть участь у справі, є не обов`язковою та судом така обов`язковою не визнавалася, а відкладення справи, призведе до необґрунтованого затягування апеляційного розгляду, коли таку може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту державної реєстрації, 15.02.2016, за ТОВ “Агрофірма “Червоний промінь” права власності на вказані вище нежитлові будівлі, у відповідача припинено право оренди земельної ділянки, площею 1,8774 га (кадастровий номер 2623281201:01:004:0057), і як наслідок відсутні підстави для нарахування позивачем, податковими повідомленнями-рішеннями №238434-5213-0907, №238435-5213-0907, №238436-5213-0907 від 23.09.2019, відповідачу орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності, площею 1,8774 га (кадастровий номер 2623281201:01:004:0057) за 2016 – 2018 роки в розмірі 65 858, 99 гривень.
Розглядаючи спір, апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 13.10.2000 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Відповідач перебуває на податковому обліку в Головному управлінні Державної податкової служби в Івано-Франківській області, є платником податків, зборів та обов`язкових платежів.
ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 11.01.2012 та договору купівлі-продажу від 09.08.2008 належали на праві власності нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . 
20.07.2015, між відповідачем та Годи-Добровідською сільською радою Коломийського району, укладено договір оренди за яким передано в користування земельну ділянку площею 1,8774 га (кадастровий номер 2623281201:01:004:0057) та земельну ділянку площею 0,4 га (кадастровий номер 2623281201:01:004:0063) для обслуговування вказаних будівель.
Згідно актів прийому передачі та грошової оцінки майна від 15.12.2015 та 16.03.2016, нежитлові будівлі за адресою: вулиця Незалежності, будинок 4-А, будинок 4-В, село Годи-Добровідка, Коломийський район, Івано-Франківська область передані відповідачем в статутний капітал ТзОВ “Агрофірма “Червоний промінь”. Право власності на вказані будівлі зареєстровано за ТзОВ “Агрофірма “Червоний промінь” Реєстраційною службою Коломийського міськрайонного управління юстиції 15 лютого 2016 року (номер запису 13321062) та 25 березня 2016 року (номер запису 13952594) відповідно.
23.09.2019 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області прийняло податкові повідомлення-рішення №238434-5213-0907, №238435-5213-0907, №238436-5213-0907 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 орендної плати за земельну ділянку, площею 1,8774 га (кадастровий номер 2623281201:01:004:0057), за 2016 – 2018 роки в загальному розмірі 65   858, 99 гривень.
З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.
Частина 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Так, згідно підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Статтею 16 Податкового кодексу України визначені обов`язки платника податків, згідно положень якої платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів (підпункт 16.1.3.).
Положеннями статті 36 Податкового кодексу України визначено суть податкового обов`язку, згідно положень якої податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (пункт 36.1).
Вимогами підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті14 Податкового кодексу України встановлено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Відповідно до підпункту 265.1.3 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з плати за землю.
Згідно до пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.
Статтею 31 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 № 161-ХІV встановлені підстави припинення договору оренди землі, а саме такими підставами є:
- закінчення строку, на який його було укладено;
- викуп земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;
- поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;
- смерть фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;
- ліквідація юридичної особи-орендаря;
- відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;
- набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці;
- припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).
Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Згідно норм пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.01.2004 № 1952-IV (далі - Закон) встановлено, що речові права, похідні від права власності, зокрема право оренди (суборенди) земельної ділянки, підлягають державній реєстрації прав.
Положеннями частини 1 статті 2 Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майна (далі-Державний реєстр прав).
Статтею 27 Закону встановлено підстави для державної реєстрації прав. Зокрема, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Згідно пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
В силу статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
З наведених правових норм вбачається, що право оренди земельної ділянки набувається та припиняється відповідно до діючого законодавства, яким визначено, що право оренди земельної ділянки та його припинення виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Відповідно до частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Згідно частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Враховуючи встановлені обставини справи та аналіз вказаних норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з моменту державної реєстрації, 15.02.2016, за ТОВ “Агрофірма “Червоний промінь” права власності на вказані вище нежитлові будівлі, у відповідача припинено право оренди земельної ділянки, площею 1,8774 га (кадастровий номер 2623281201:01:004:0057), і як наслідок відсутні підстави для нарахування відповідачу орендної плати за земельну ділянку державної або комунальної власності, площею 1,8774 га (кадастровий номер 2623281201:01:004:0057) за 2016 – 2018 роки в розмірі 65 858, 99 гривень.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Приведені в апеляційні скарзі доводи, висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

                                              ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 300/1709/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. П. Сеник 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
                                                                        Повне судове рішення складено 17.02.2021 року