Справа № 344/319/21 
Провадження № 33/4808/160/21 
Категорія ч. 1 ст. 130 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Руденко Д. М. 
Суддя-доповідач Повзло 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду Повзло В.В., за участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та її захисника Юркевич Христина Михайлівна, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.02.2021 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  жительки АДРЕСА_1 , 
визнано винуватою та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладенням на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Цією ж постановою стягнуто судовий збір, -
ВСТАНОВИВ:

       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати, провадження по справі закрити за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Свої доводи мотивує тим, що суд спрощено підійшов до розгляду справи, без допиту свідків, незважаючи на задоволення клопотання про їх виклик, та безпосередню їх явку до суду, мотивуючи тим, що жодної потреби у їх допиті немає, а також без перегляду під час судового засідання відеозапису з нагрудних камер поліцейських, та без прийняття до уваги змісту наданих нею письмових заперечень, що містяться в матеріалах провадження. Звертає увагу на те, що в мотивувальній частині постанові суду є посилання на прізвище іншої особи – ОСОБА_2 , що, на думку апелянта, свідчить про те, що постанова суду винесена з чисельними порушеннями. Вважає, що протокол про адміністративне правопорушення також складений із порушенням приписів закону. На думку апелянта, суд передчасно дійшов висновку про наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Апелянт стверджує, що жодних алкогольних напоїв вона не вживала, запах спиртного був чути виключно від пасажирів, що перебували у салоні автомобіля під її керуванням. Звертає увагу на те, що працівник поліції не назвав свого прізвища та звання. Вказує, що від проходження приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу вона відмовилась внаслідок хвилювання за своє здоров`я, оскільки побоювалась заразитися захворюванням на коронавірсну інфекцію через прилад «Драгер». Стверджує, що від проходження медичного освідчення на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі вона не відмовлялась, проте її не везли в медичний заклад, а тому вона самостійно проходила такий огляд. Звертає увагу на те, що долучений працівниками поліції відеозапис не відображає всю карту, що відбувалась, оскільки містить вибірковий запис. Звертає увагу й на рік, що зафіксований у протоколі працівниками поліції як 2020, замість 2021 рік, що не підлягає виправленню.
Постаново суду встановлено, що 01.01.2021 о 05 год. 10 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Стуса, 35,  водій     ОСОБА_1 керувала транспортним засобом марки «Subaru В9 Tribeca», д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, поведінка не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовилася в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст.130 КУпАП.
В судовому засіданні апеляційного суду, особі, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП, захиснику – ОСОБА_3 роз`яснені права, передбачені ст. 271 КУпАП. 
Заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що були пасажирами в автомобілі під керуванням ОСОБА_6 під час події, яке задоволено.
В задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що були присутніми під час проведення огляду, вважаю за необхідне відмовити, оскільки в матеріалах провадження достатньо даних для прийняття рішення по суті апеляційної скарги, з урахуванням змісту дослідженого під час апеляційного перегляду відеозапису.
В суді апеляційної інстанції: 
- ОСОБА_1 та її захисник підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів викладених у ній. Вважали, що працівники поліції безпідставно зупинили транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 та діяли у порушення приписів, передбачених ст. 266 КУпАП та Інструкції. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що в задоволені апеляційної скарги належить відмовити, постанову судді залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на спрощений підхід суду до судового розгляду, що, на її думку, призвело до винесення безпідставного, невмотивованого рішення.
Проте, вважаю, що суд першої інстанції мав достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення по суті доведеності обвинувачення ОСОБА_1 у скоєнні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вбачається, що під час судового засідання судом першої інстанції було допитано особу, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та досліджені наявні в матеріалах провадження докази, зокрема відомості, що містяться у протоколі серії ДПР18 №049941, письмові пояснення свідків, направлення для огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, відеозапис (а.п. 49).
Завданням судді при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Виходячи з вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З метою з`ясування обставин події та перевірки правильності прийнятого судом першої інстанції рішення, під час апеляційного перегляду досліджено відеозаписи, які містяться на компакт-диску «DVD-R» в матеріалах справи, на яких відображено та безсторонньо зафіксовані обставини події (а.п. 6).
Так, з відеозаписів вбачається як поліцейський називає своє прізвище та звання, й оголошує водію причини зупинки – прохання бути свідком, відповідно до ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». У подальшому вбачається, як працівник поліції повідомляє водію, що відчувається запах спиртного й пропонує ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, на що остання відповідає, що це від пасажирів, що перебувають в автомобілі, вона особисто алкогольні напої не вживала, й повідомляє, що жодних правил дорожнього руху вона не порушувала, а тому її зупинка є незаконною. Працівник поліції тривалий час й декілька разів у ввічливій формі повідомляє ОСОБА_1 про підставу зупинки з наголошенням на норми закону й проханням пройти огляд на місці за допомогою приладу «Драгер». ОСОБА_1 сперечається з працівниками поліції, чути як остання на пропозицію працівника поліції пройти огляд, відповідає: «Я з Вами не розмовляю». Далі, у присутності двох свідків працівник поліції знов пропонує водію пройти огляд як за допомогою приладу «Драгер», так й в медичному закладі, при цьому роз`яснює права та відповідальність у разі відмови пройти такий огляд. Водій ОСОБА_1 просить залучити інших свідків без пояснення мотивів. На запитання працівника поліції: «Пані, Ви мене чуєте, Ви готові пройти огляд на місці або в медичному закладі?», водій ОСОБА_1 відповідає: «Ні, я Вас не чую! Ви мене «грузите». Я готова пройти тест». Працівник поліції пропонує водію розпакувати мундштук газоаналізатору «Драгер». Після чого, водій ОСОБА_1 наголошує: «Я нічого не порушувала. Закрийте рота. Я не хочу цих свідків, я хочу інших. Ви мене відвезете в медичний заклад?», й працівник поліції у стверджувальній формі відповідає: «Так, відвеземо». У подальшому водій ОСОБА_1 наполягає на складанні протоколу затримання. Чути як працівник поліції у присутності двох свідків наголошує, що вказану поведінку водія ОСОБА_1 розцінює як відмову від проходження огляду, роз`яснює водієві права й відповідальність за відмову у проходженні огляду. 
На останньому файлі відеозапису зафіксовано як працівник поліції оголошує зміст протоколу водію ОСОБА_1 у присутності двох свідків, остання просить говорити виразніше та голосніше, оскільки вона не чує. На запитання працівника поліції чи буде водій надавати пояснення, ОСОБА_1 відповідає: «Я Вас не чула». Після цього працівник поліції повідомляє, що водія відсторонено від керування транспортним засобом. 
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
Враховуючи наведене, вважаю, що змістом відеозапису підтверджено відповідність дій працівників поліції під час проведення процедури огляду вимогам  ст. 266 КУпАП, та приписам Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом від 09.11.2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкції), та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 року № 1103 (далі – Порядку).
Також зі змісту відеозапису вбачається, що працівники поліції неодноразово у ввічливій формі пропонували водієві пройти огляд на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку. 
Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 наголошувала на тому, що не чула таки вимог працівників поліції, разом з цим, з відеозапису вбачається, що працівник поліції голосно, з достатньою гучністю звертався до водія. Більш того, її реакція на це звернення, та її висловлювання у відповідь на такі, беззаперечно свідчать про те, що їй було зрозуміло суть звернення та зміст пропозиції працівника поліції на проходження огляду та можливі його варіанти та наслідки відмови.
Такі фактичні дії ОСОБА_1 , які зафіксовані змістом відеозапису, беззаперечно свідчать про її відмову від проходження огляду. 
З відеозапису вбачається, що під час події, в автомобілі під керування ОСОБА_1 в якості пасажирів перебуває двоє чоловіків.
Для повного з`ясування обставин справи, під час апеляційного перегляду допитано в якості свідків вказаних пасажирів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які стверджували, що зупинка транспортного засобу була незаконною, вказували, що водій ОСОБА_1 алкогольних напоїв не вживала, жодних правил дорожнього руху не порушувала, ОСОБА_1 погодилась на проходження огляду, працівники поліції не відвезли останню в медичний заклад для проходження огляду як того, вимагає закон.
Вважаю вказані доводи такими, що спростовуються змістом відеозаписом, оглянутим під час апеляційного перегляду, а тому є безпідставними.
Крім того, до вказаних пояснень відношусь критично, оскільки свідок ОСОБА_4 , є чоловіком ОСОБА_1 , а свідок ОСОБА_5 , перебуває у дружніх стосунках, а тому вказані особи, можуть бути зацікавленими у результаті розгляду справи.
Під час огляду відеозапису не знайшли свого підтвердження й доводи апелянта в частині незаконної зупинки транспортного засобу, неповідомлення працівником поліції свого прізвища та звання та про відмову працівників поліції доставити водія в медичний заклад. 
Доводи апелянта в частині наявного у протоколі про адміністративне правопорушення №ДПР18 №049941 грубого порушення у виді невідповідність року дійсності, коли відбувалась подія, були предметом розгляду під час судового засіданні в суді першої інстанції, де було встановлено, що дане адміністративне правопорушення мало місце саме 01.01.2021 року (а.п. 49), а тому, вважаю зазначений працівниками поліції у протоколі рік події як очевидну описку, що не є тим суттєвим порушенням, що тягне за собою недійсність протоколу. 
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений на бланку відповідного зразка, уповноваженою на те особою, з заповненням всіх необхідних реквізитів, встановлених ст. 256 КУпАП, який був оголошений у присутності як ОСОБА_1 , так й двох свідків, підписаний уповноваженою особою, з приміткою, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , відмовилась від підпису та пояснень, (а.п. 1).
Матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, й оскарження таких дій та його результатів ОСОБА_1 . 
Також відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість працівників поліції у результатах розгляду справи або притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.
Отже, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується сукупністю досліджених як у судовому засіданні суду першої інстанції, так й під час апеляційного перегляду, доказів.
Посилання апелянта на те, що від проходження приладу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу вона відмовилась внаслідок хвилювання за своє здоров`я, оскільки побоювалась заразитися захворюванням на коронавірсну інфекцію через прилад «Драгер», вважаю способом захисту останньої від уникнення від адміністративної відповідальності, оскільки про вказане побоювання за своє життя остання наголосила виключно в апеляційній скарзі, жодних міркувань з цього приводу ОСОБА_1 працівникам поліції не висловлювала. Крім того, з відеозапису, оглянутого під час апеляційного перегляду, чути, як працівник поліції, звертаючись до водія ОСОБА_6 , наголошує на тому, щоб вона самостійно відкрила запакований в індивідуальній упаковці одноразовий мундштук приладу «Драгер». 
Доводи апелянта про те, що в мотивувальній частині постанові суду є посилання на прізвище іншої особи – ОСОБА_2 , дійсно має місце, проте, вважаю вказане посилання явною опискою, оскільки постанова суду першої інстанції в цій частині викладена наступним чином: «при складанні протоколу ОСОБА_2 , роз`яснювались його права і обов`язки», в той час як поза розумним сумнівом доведено, що до адміністративної відповідальності притягнено ОСОБА_1 , прізвище якої й міститься у протоколі.
Твердження апелянта про те, що вона не відмовлялась від проходження медичного освідчення на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, не є слушним, оскільки враховуючи зміст відеозапису, вважаю, що процесуальна поведінка особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , дає підстави дійти висновку, що остання зловживала своїми процесуальними правами саме з метою уникнення від адміністративної відповідальності
Якщо у поліцейського виникає підозра щодо тверезості водія (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, нестійка хода, поведінка, що не відповідає обстановці), то водій зобов`язаний пройти такий огляд, згідно п. 2.5 ПДР України.
Сукупність доказів по справі про адміністративне правопорушення підтверджують, що ОСОБА_1 маючи ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів як на місці зупинки транспортного засобу працівником поліції в присутності свідків, так й у відповідному закладі охорони здоров`я, відмовилась, що випливає з поведінки останньої (сперечалась з працівниками поліції протягом тривалого часу, не дотримувалась законних вказівок), а тому поліцейський мав всі підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення саме за порушення п. 2.5 ПДР України.
Ні в апеляційній скарзі, ні в поданих письмових запереченнях (а.п. 17-21) та усних поясненнях, ОСОБА_1 не наведено переконливих доводів, які б свідчили про відсутність в її діях як події, так і складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши сукупність доказів по справі, вважаю, що викладеними матеріалами справи поза всяким розумним сумнівом доведено факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, що є складом ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова суду є законною та вмотивованою.
У зв`язку з наведеним, відсутні підстави вважати, що постанова прийнята судом першої інстанції без урахування всіх фактичних обставин справи.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни або скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.
За вказаних вище підстав, вважаю, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, постанову суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 245, 251, 294 КУпАП, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, що притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.02.2021 року щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Повзло